Справа № 340/3517/23
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3517/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Дегтярьової С.В., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області (85300, м. Покровськ, вул. В. Мандаринка, 7, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток: за 2015 рік - 04 календарні дні основної оплачуваної щорічної відпустки; за 2016 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій; за 2017 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2018 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік - 30 днів основної оплачуваної відпустки та 04 дні додаткової оплачуваної відпустки, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області встановити нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток: за 2015 рік - 04 календарні дні основної оплачуваної щорічної відпустки, за 2016 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2018 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік - 30 днів основної оплачуваної відпустки та 04 дні додаткової оплачуваної відпустки, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.21-22).

Позов мотивовано тим, що позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та відповідно до наказу №471 о/с від 18.10.2022 року його було звільнено зі служби. При цьому при звільненні йому не була нарахована компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. Представник позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації стосовно кількості днів щорічної основної відпустки.

Листом від 04.05.2023 р. відповідач надав довідку, відповідно до якої позивачем не використано за 2015 рік - 04 календарні дні основної оплачуваної щорічної відпустки, за 2016 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2018 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік - 30 днів основної оплачуваної відпустки та 04 дні додаткової оплачуваної відпустки. При цьому при звільненні позивачу не нарахована компенсація за невикористанні дні основної та додаткової щорічних відпусток, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову.

Представник відповідача зазначає, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток, у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, подовжити у разі хвороби працівника та ділити на частини. Тому на цю відпустку не поширюються норми ст.24 Закону №504/96-ВР, якими передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток ст.24 Закону України "Про відпустки" не передбачена. Відповідно до ч.10 ст.93 Закону №580-VIII та п.8 розділу ІІІ Порядку №260 грошова компенсація передбачена виключно за невикористану в році звільнення чергову відпустку поліцейським, які звільняються зі служби. Отже, компенсація за невикористану відпустку як учаснику бойових дій поліцейським, до яких відносився позивач, спеціальним законодавством не передбачена.

Також, стосовно вимоги про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік представник відповідача вказує, що згідно із ч.10 ст.93 Закону №580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 18.10.2022 №471о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 18.10.2022. Невикористана відпустка за 2022 рік склала 34 доби, за кількість днів якої відповідно до норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, позивачу виплачена компенсація, що підтверджується довідками УФЗБО ГУНП в Донецькій області від 23.06.2023 №311 та №312. Отже, ОСОБА_1 при звільненні зі служби отримав компенсацію за невикористану відпустку за 2022 рік у кількості 34 діб, що виключає його право на повторну виплату.

Що стосується невикористаних діб щорічної відпустки за 2015 рік, що передували звільненню, то виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки ні Законом №580-VIII, ні Порядком №260 не передбачена. Таким чином, правові підстави для виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки за минулий - 2015 рік відсутні. З цих підстав просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в порядку спрощеного (письмового) провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №471 о/с від 18.10.2022 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за станом здоров`я (через хворобу) (а.с.10).

В наказі №471 о/с від 18.10.2022 року зазначено вважати невикористану відпустку за 2022 рік у кількості 34 діб.

Позивач стверджує, що при звільненні йому не була нарахована компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

В зв`язку з цим, представником позивача направлено адвокатський запит до Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо надання інформації стосовно кількості днів не використаної щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за період проходження служби.

Листом від 04.05.2023 року Головне управління Національної поліції в Донецькій області надало довідку із зазначенням невикористаних днів основної та додаткової щорічних оплачуваних відпусток (а.с.11-13).

Відповідно до вказаної довідки ОСОБА_1 за період служби не використав основні та додаткові щорічні оплачувані відпустки, а саме:

- за 2015 рік - 04 календарні дні основної оплачуваної щорічної відпустки,

- за 2016 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій,

- за 2017 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій,

- за 2018 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій,

- за 2019 рік - 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій,

- за 2022 рік - 30 днів основної оплачуваної відпустки та 04 дні додаткової оплачуваної відпустки, які компенсовані при звільненні (а.с12-13).

Представником відповідача до суду надано докази грошової компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік у кількості 34 діб (а.с.36-37).

Щодо строку звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Верховний Суд виснував, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, звернувшись до суду з позовом під час дії карантину, позивач не пропустив місячний строк, оскільки вказаний строк продовжується на строк дії карантину.

Оскільки в позові йдеться про спірні відносини позивача з відповідачем пов`язані з виплатою грошового забезпечення, суд вважає що строк звернення до суду позивачем не порушено.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Закон України від 15.11.1996 "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням;

3) творча відпустка;

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях;

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи;

5) відпустки без збереження заробітної плати.

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

У свою чергу, Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою ст.93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч.ч.9, 10 та 11 вказаної статті, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1 та 2 ст.94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із абз.7 і 9 п.8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.ч. 2,3 ст.124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП і Закону № 504/96-ВР, яким передбачено право працівника у разі звільнення на виплату грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію, відповідно до якої питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин без врахування загальних норм, визначених КЗпП України та Законом №504/96-ВР, а тому виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.

Слід зазначити, що Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 по справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого у зазначеному вище рішенні суду та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Судом встановлено, що позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав щорічну основну (4 дні) та додаткову (56 днів) відпустку за період з 2015 року по 2019 рік, а тому набув право на отримання грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення зі служби в поліції.

Натомість, як описано вище, компенсацію а невикористані дні основної та додаткової відпусток (34) позивачеві виплачено відповідачем у сумі 15505,60 грн. Про дані обставини вказано у довідці Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.05.2023 року, наданій на адвокатський запит представника позивача, копія якої додана до позову (а.с.12-13).

Документальних або інших доказів, які би спростовували факт виплати компенсації за цей період позивачем не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток за 2022 рік - 30 днів основної оплачуваної відпустки та 04 дні додаткової оплачуваної відпустки та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за цей період є безпідставною.

Положеннями ч. 1 ст. 245 КАС України визначено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).

В даному ж випадку, враховуючи те, що при звільненні з позивачем не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позовних вимог, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2019 роки (56 днів) та основної щорічної відпустки за 2015 рік (4 дні).

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки (56 днів), передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та основної щорічної відпустки за 2015 рік (4 дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА