Справа № 200/3194/23
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року Справа№200/3194/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

05 липня 2023 року ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в призначенні пенсії та скасувати рішення №59 від 19 травня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію згідно частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 травня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 березня 2020 року по 12 травня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового та пільгового стажу період навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року за спеціальністю «Технологія підземної розробки корисних копалин», в Донецькому національному університеті з 01 вересня 1997 року по 31 липня 2002 року за напрямком «Гірництво».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано встановлені судом докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у відповідача повторно витребувано встановлені судом докази по справі.

08 серпня 2023 року відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, надав до суду засобами електронного зв`язку, електронною поштою, відзив на позовну заяву та докази по справі.

21 серпня 2023 року судом відмовлено в долученні до матеріалів справи відзиву на позовну заяву та доказів по справі, які надано до суду відповідачем засобами електронного зв`язку, електронною поштою.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням відповідача №59 від 19 травня 2023 року йому відмовлено у призначенні пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 25 років. Разом із цим, позивач зазначає, що відповідно до оскаржуваного рішення йому не зараховано періоди навчання з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року, з 01 вересня 1997 року по 31 липня 2002 року, періоди роботи з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, 01 березня 2020 року по 12 травня 2023 року. Крім того, позивач наголошує, що рішенням №59 від 19 травня 2023 року відповідач повідомляє, що за підрахунком стажу пільговий стаж позивача становить: 20 років 9 місяців 4 дні.

Позивач вважає таке рішення протиправним та такими, що порушує його конституційні права. Водночас, позивач наводить обґрунтування та підрахунки періодів, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу. В зв`язку з чим просить суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію, зарахувавши наведені позивачем періоди до пільгового стажу.

Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у встановленому порядку відзив не надав.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

12 травня 2023 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії.

До заяви були додані, зокрема, наступні копії документів: паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка серії НОМЕР_2 , диплом серії НОМЕР_3 , військовий квиток.

19 травня 2023 року відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, прийняв рішення №59 про відмову в призначенні пенсії, в якому зазначив, зокрема, наступне.

«Відмова в призначенні пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України через засоби веб-портал - 12 травня 2023 року.

Вік заявника 45 років 5 місяців.

Працює.

Відповідно до частини третьої статті 114 Закону України №1058-ІV від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працівники безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу на гірничих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва, - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Страховий стаж заявника становить 24 роки 11 місяців 23 дні.

Пільговий стаж заявника за списком робіт та професій, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року становить 20 років 3 місяці 16 днів, пільговий стаж роботи за провідними професіями - 5 місяців 18 днів.

Результати розгляду документів, наданих до заяви:

За доданими документами та за даними індивідуальних відомостей застрахованої особи до страхового стажу заявника зараховано всі періоди роботи.

Висновок: відмовити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в призначенні пенсії за віком за нормами частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.».

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до записів №1-9 трудової книжки серії НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року - навчався в Селидівському гірничому технікумі на денному відділенні;

- з 15 травня 1996 року по 02 липня 1996 року - працював учнем підземного гірника очисного забою на ділянці з видобутку вугілля в ДПДВАТ «Шахта «Україна» ДХК «Селидіввугілля»;

- з 10 грудня 1996 року по 08 квітня 1997 року - працював учнем підземного гірника очисного забою на ділянці з видобутку вугілля в ДПДВАТ «Шахта «Україна» ДХК «Селидіввугілля»;

- з 12 липня 1999 року по 30 серпня 1999 року - працював підземним гірничим майстром в ДПДВАТ «Шахта «Україна» ДХК «Селидіввугілля»;

- з 25 липня 2000 року по 28 серпня 2000 року - працював підземним гірничим майстром в ДПДВАТ «Шахта «Україна» ДХК «Селидіввугілля»;

- з 24 грудня 2002 року - працює на різних посадах під землею, зокрема, майстра гірничого в ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля».

Відповідно до диплома серії НОМЕР_3 від 05 липня 2002 року позивач закінчив в 2002 році Донецькій національний технічний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Розробка родовищ корисних копалин» та здобув кваліфікацію гірничого інженера.

Згідно із Додатком до диплома про вищу освіту серії НОМЕР_3 позивач навчався в Донецькому національному університеті з 01 вересня 1997 року по 31 липня 2002 року.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до розрахунку стажу позивача, форма РС-право, до страхового стажу зараховано період з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року; періоди з 15 травня 1996 року по 02 липня 1996 року та з 10 грудня 1996 року по 08 квітня 1997 року зараховано до пільгового стажу; період з 01 вересня 1997 року по 15 липня 2002 року зараховано до страхового стажу; періоди з 12 липня 1999 року по 30 серпня 1999 року та з 25 липня 2000 року по 28 серпня 2000 року зараховано до пільгового стажу; з 19 березня 2006 року по 17 жовтня 2011 року зараховано до пільгового стажу, окрім періоду з 11 травня 2010 року по 15 травня 2010 року, який зараховано виключно до страхового стажу; період з 26 серпня 2017 року по 12 травня 2023 року зараховано до пільгового стажу.

Отже, спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення №59 від 19 травня 2023 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Зокрема частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку є зайнятість повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, що передбачені списком, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного положення вбачається, що застосування норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1 або 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією. При цьому, суд враховує, що для призначення пенсії позивачем були надані довідки на підтвердження пільгового стажу та накази про атестацію робочих місць, що видані за формою згідно вимог чинного законодавства.

Разом з цим суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення (далі - Порядок № 22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

За результатом дослідження матеріалів справи та наданих сторонами доказів, суд констатує, що з оскаржуваного рішення неможливо встановити, які періоди зараховано відповідачем до пільгового стажу роботи позивача. Адже, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 19 травня 2023 року вбачається, що за доданими позивачем до заяви документами всі періоди зараховано. Проте, зазначене рішення не містить преліку документів, які були додані позивачем до заяви про призначення пенсії, та відсутнє визначення конкретних періодів роботи позивача, які на підставі цих документів були зараховані до страхового стажу. Разом із цим, оскаржуване рішення не містить нормативного обґрунтування та підстав зарахування або не зарахування конкретних періодів роботи позивача до його пільгового стажу.

Водночас, як встановлено судом вище, позивач навчався на денному відділенні в Селидівському гірничому технікумі у період з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року, що підтверджується записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , та відповідно до розрахунку страхового стажу позивача, форма РС-право, зазначений період навчання зараховано до страхового стажу позивача, що не заперечується відповідачем.

За приписами статті 32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» №1060-ХІІ від 23 травня 1991 року (далі - Закон №1060-ХІІ), який введений в дію 26 червня 1991 року (в редакції, яка була чинною до 06 вересня 2014 року) професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів.

Професійні навчально-виховні заклади можуть мати денні, вечірні відділення, входити до різних типів комплексів, об`єднань (професійно-технічне училище-радгосп, професійно-технічне училище-завод тощо).

Професійні навчально-виховні заклади здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації громадян за державним замовленням, а також за договорами з підприємствами, установами, організаціями, окремими громадянами.

Професійні навчально-виховні заклади можуть мати одне або декілька базових підприємств (об`єднань, організацій), для яких вони готують робітничі кадри і відносини з якими регулюються на основі договорів.

Учні державних професійних навчально-виховних закладів з терміном навчання десять і більше місяців перебувають на повному утриманні держави.

Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.

Статтею 34 Закону №1060-ХІІ, до вищих навчальних закладів були віднесені технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 04 червня 1991 року №1144-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про освіту»:

1. Введено в дію Закон Української РСР «Про освіту» з дня його опублікування, а частину третю статті 11 і статтю 39 - з 1 серпня 1991 року; статті 18 і 19 - з 1 вересня 1991 року; статтю 12, частину п`яту статті 48 у питанні нових умов оплати праці учнів професійно-технічних училищ, частину першу статті 57 у питанні обсягів фінансування наукових досліджень - з 1 січня 1992 року; частину третю статті 27 - з 1 липня 1992 року, статті 24, 36, 37 в частині, що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року; останній абзац частини першої статті 52 - з 1 січня 1993 року.

2. До приведення законодавства Української РСР у відповідність із Законом Української РСР «Про освіту» чинні законодавчі та інші нормативні акти Української РСР застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Закону.

3. Закон Української РСР «Про освіту» застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону. У правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, права й обов`язки, які виникнуть після введення його в дію, визначаються відповідно до цього Закону.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач навчався в Селидівському гірничому технікумі у період з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року, тобто, до прийняття та набрання чинності Законом України «Про професійно технічну освіту» від 10 лютого 1998 року.

Відповідно, Конституційний суд України, у своєму рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Таким чином, суд вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство чинне на момент їх виникнення.

Так, відповідно до підпункту «з» частини першої пункту 109 розділу VIII постанови Ради Міністрів СРСР «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» від 03 серпня 1972 року №590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стаж роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.

Так, відповідно до підпункту «з» частини першої пункту 109 розділу VIII Постанови Ради Міністрів СРСР «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» від 03 серпня 1972 року № 590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стаж роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.

Приписами частини 3 пункту 109 розділу VIII постанови Ради міністрів СРСР № 590 від 03 серпня 1972 року передбачено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи яка звернулася за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті «з», прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для зарахування даного періоду навчання до пільгового стажу, особа, після завершення навчання, має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при цьому не встановлються обмеження щодо часу працевлаштування особи або конкретної професії.

За результатом дослідження доказів судом встановлено, що з 15 травня 1996 року по 02 липня 1996 року та з 10 грудня 1996 року по 08 квітня 1997 року позивач працював учнем підземного гірника очисного забою на ділянці з видобутку вугілля в ДПДВАТ «Шахта «Україна» ДХК «Селидіввугілля», а з 01 вересня 1997 року по 31 липня 2002 року навчався в Донецькому національному технічному університеті за спеціальністю «Розробка родовищ корисних копалин», таким чином, суд дійшов висновку, що період навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року підлягає зарахуванню до пільгового страхового стажу позивача.

Суд наголошує, що доказів зарахування періоду навчання позивача в Селидівському гірничому технікумі з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року до пільгового страхового стажу відповідачем суду не надано.

Разом із цим, під час навчання у Селидівському гірничому технікумі позивач проходив виробничу практику та відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, періоди виробничої практики під час навчання з 15 травня 1996 року по 02 липня 1996 року та з 10 грудня 1996 року по 08 квітня 1997 року зараховано до пільгового стажу позивача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що до пільгового страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди навчання з 01 вересня 1993 року по 14 травня 1996 року, з 03 липня 1996 року по 09 грудня 1996 року, з 09 квітня по 1997 по 30 травня 1997 року.

Однак, суд звертає увагу на те, що у задоволенні позовних вимог позивача щодо зарахування періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01 вересня 1993 року по 30 травня 1997 року до страхового стажу слід відмовити, оскільки розрахунком страхового стажу позивача, форма РС-право, підтверджено, що зазначений період зараховано до страхового стажу позивача, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу період навчання з 01 вересня 1997 року по 31 липня 2002 року в Донецькому національному технічному університеті, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, відповідно до диплома серії НОМЕР_3 від 05 липня 2002 року позивач закінчив в 2002 році Донецькій національний технічний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Розробка родовищ корисних копалин» та здобув кваліфікацію гірничого інженера.

Згідно із Додатком до диплома про вищу освіту серії НОМЕР_3 позивач навчався в Донецькому національному університеті з 01 вересня 1997 року по 31 липня 2002 року.

Отже з наданих документів вбачається, що позивач навчання за денною формою навчання у період з 01 вересня 1997 року по 31 липня 2002 року за спеціальністю «Розробка родовищ корисних копалин» і здобув кваліфікацію гірничого інженера.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховують стаж навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації, в аспірантурі, докторантурі клінічній ординатурі. Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, оскільки позивач проходив навчання у закладі професійної освіти, такий час навчання зараховується до трудового стажу позивача, як здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 у періоди з 12 липня 1999 року по 30 серпня 1999 року та з 25 липня 2000 року по 28 серпня 2000 року працював підземним гірничим майстром в ДПДВАТ «Шахта «Україна» ДХК «Селидіввугілля», з 24 грудня 2002 року позивач працевлаштувався на посаду підземного гірничого майстра, тобто на посади, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, таким чином має право на зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу.

Разом із цим, суд звертає увагу на те, що під час навчання у Донецькому державному технічному університеті позивач проходив виробничу практику та відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, періоди виробничої практики під час навчання з 12 липня 1999 року по 30 серпня 1999 року та з 25 липня 2000 року по 28 серпня 2000 року зараховано до пільгового стажу позивача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що до пільгового страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди навчання з 01 вересня 1997 року по 11 липня 1999 року, з 31 серпня 1999 року по 24 липня 2000 року, з 29 серпня 2000 року по 30 липня 2002 року.

Водночас, суд зазначає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині зарахування періоду навчання з 01 вересня 1997 року по 15 липня 2002 року до загального страхового стажу. Оскільки згідно розрахунку страхового стажу, форма РС-право, відповідачем не зараховано до загального страхового стажу лише частину періоду з 16 липня 2002 року по 30 липня 2002 року, доказів протилежного суду не надано.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 березня 2020 року по 12 травня 2023 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, з 24 грудня 2002 року позивач працює на різних посадах під землею в ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», що підтверджується записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , та є безперервним робочим стажем.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років відносяться такі професії як гірник підземний та начальники підземних дільниць, їх заступники і помічники.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку стажу позивача, форма РС-право, періоди з 19 березня 2006 року по 17 жовтня 2011 року зараховано до пільгового стажу, окрім періоду з 11 травня 2010 року по 15 травня 2010 року, який зараховано виключно до страхового стажу, період з 26 серпня 2017 року по 12 травня 2023 року зараховано до пільгового стажу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Разом із цим, в оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено обґрунтованих підстав щодо не зарахування періоду роботи позивача з 11 травня 2010 року по 15 травня 2010 року до його пільгового стажу. Тому, враховуючи те, що позивач з 24 грудня 2002 року по день звернення із заявою про призначення пенсії безперервно працює та виконує підземні роботи, що відповідачем не заперечується, суд приходить висновку про зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 11 травня 2010 року по 15 травня 2010 року до пільгового стажу позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року.

Водночас, суд зазначає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині зарахування періодів роботи з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 березня 2020 року по 12 травня 2023 року до загального страхового стажу. Оскільки згідно розрахунку страхового стажу, форма РС-право, відповідачем зараховано зазначені періоди до загального страхового стажу.

Також, суд дійшов висновку, що відмови у задоволенні частини позовних вимог щодо зарахування періодів роботи з 01 березня 2010 року по 10 травня 2010 року, з 16 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 01 березня 2020 року по 12 травня 2023 року до пільгового стажу, оскільки відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, відповідачем зараховано зазначені періоди роботи до пільгового стажу позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року.

З огляду на зазначене, оскільки факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що рішення №59 від 19 травня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, після скасування судом рішення, саме відповідач зобов`язаний, з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до загального та пільгового страхового стажу позивача спірні періоди роботи.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в призначенні пенсії, суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки скасування оскаржуваного рішення є достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідач як уповноважений орган не надав оцінку всім періодам роботи позивача, не навів розрахунку страхового стажу позивача та не перевіряв дотримання інших умов для призначення пенсії, в той час як судом зобов`язано зарахувати визначені періоди до страхового та пільгового стажу, зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду є достатнім.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №211/5254/16-а (провадження №К/9901/5537/17), від 20.12.2018 у справі №132/3485/16-а (провадження №К/9901/44939/18).

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 19 травня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 16 липня 2002 року по 30 липня 2002 року, до пільгового стажу періоди навчання з 01 вересня 1993 року по 14 травня 1996 року, з 03 липня 1996 року по 09 грудня 1996 року, з 09 квітня по 1997 по 30 травня 1997 року, з 01 вересня 1997 року по 11 липня 1999 року, з 31 серпня 1999 року по 24 липня 2000 року, з 29 серпня 2000 року по 30 липня 2002 року, період роботи з 11 травня 2010 року по 15 травня 2010 року до пільгового стажу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 травня 2023 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 27 червня 2023 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 19 травня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 16 липня 2002 року по 30 липня 2002 року в Донецькому національному технічному університеті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1993 року по 14 травня 1996 року, з 03 липня 1996 року по 09 грудня 1996 року, з 09 квітня по 1997 по 30 травня 1997 року в Селидівському гірничому технікумі; з 01 вересня 1997 року по 11 липня 1999 року, з 31 серпня 1999 року по 24 липня 2000 року, з 29 серпня 2000 року по 30 липня 2002 року в Донецькому національному технічному університеті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового страхового стажу період роботи з 11 травня 2010 року по 15 травня 2010 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 травня 2023 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 серпня 2023 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна