Справа № 278/423/23
Суддя: Пономаренко Н. В.
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 278/423/23
Провадження № 2-а/761/499/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

В провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана адміністративна справа, відповідно до якої позивач просив суд: скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №101194 від 11.01.2023 року щодо визнання ОСОБА_1 винним за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 та ст. 125 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 січня 2023 близько 16 год. 45 хв., керуючи автомобілем Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_1 , він рухався вулицею Академіка Бондарчука, що у селищі Дениші, Житомирського району. Був зупинений інспектором СРПП ВП1 ЖРУП лейтенантом поліції Нагорним Романом Валерійовичем, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення за порушення позивачем передбачених частиною 5 статті 121, частиною 1 статті 126 та статті 125 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 гривень.

У позовній заяві зазначено, що позивач рухався по селу Дениші, повернувши з безіменного провулка на вул. Академіка Бондарчука в сторону виїзду із села Дениші в бік села Улянівка і побачив позаду себе проблискові маячки, після чого він зупинився згідно вимог Правил Дорожнього Руху України, а саме, показав показчиком повороту зупинку, а після зупинки включив аварійну сигналізацію. Після його запитання у зв`язку із чим він був зупинений, у відповідь він почув, що відповідачу здалось, що він був не пристебнутий ременем безпеки. У процесі спілкування він неодноразово запитував інспектора поліції, відповідно до якого пункту статті 35 Закону України «Про Національну Поліцію» він був зупинений, однак у відповідь лише чув, що він був не пристебнутий ременем безпеки. Позивач вказує, що з моменту зупинки, з самого початку спілкування інспекторами поліції вони вимагали від нього надати водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на що він неодноразово відповідав, що не відмовляється надавати документи, але їх причина зупинки надумана та необґрунтована та суперечить чітко встановленим вимогам діючого законодавства України, будь яких доказів, що підтверджують факт порушення позивачем вимог правил дорожнього руху України відповідачем надано не було.

Окрім того, позовна заява обґрунтована тим, що фактично інспектор поліції на патрульному авто в сумерках рухався поза його авто на відстані метрів 30, і з такого ракурсу навряд чи могло в принципі бути будь-яке відео, що хоч якось підтвердило б слова відповідача та обвинувачення його в тому, що він не користувався паском безпеки. Також позивачем вказано, що поліцейський зазначив, що позивач не ввімкнув аварійну сигналізацію при зупинці, що також на переконання позивача не відповідало дійсності і це було третє безпідставне звинувачення. Він просив надати докази його порушень, що б його голослівно не звинувачували, жодних доказів інспектором поліції надано не було. Позивачем вказано, що поліцейський вирішив, що позивач відмовляється надавати йому посвідчення водія, це було знову безпідставне звинувачення його в порушенні правил дорожнього руху.

Позовна заява мотивована тим, що оскаржувана постанова БАД №101194 від 11.01.2023, зі змісту якої вбачається, що 11.01.2023 року о 17.05 години він під час руху на ТЗ Фольксваген НОМЕР_1 у с. Дениши, вул. Ак.Бондарчука 14, не пристебнутий ременем безпеки, не надав на вимогу документа працівника поліції 2.1.ПДР, а саме посвідчення водія, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Однак такий висновок відповідача не відповідає дійсності, оскільки позивач не порушував вимоги правил дорожнього руху України, ременем був пристебнутий, посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацій транспортного засобу мав, натомість позивачу не були повідомленні законні вимоги для надання вказаних документів відповідачу. У постанові серії БАД № 101194 від 11.01.2023 року не міститься жодного посилання на фото-відеозапис з будь якої камери, яку б використовував поліцейський для фото, відео фіксації ймовірного порушення мною правил дорожнього руху України. Окрім вказаного, позивач зазначає, що в порушення ст.280 КУпАП, що інспектором поліції не було дотримано вищезазначених норм закону, оскільки з доданого запису вбачається, що інспектор не з`ясував всіх обставин справи щодо порушення мною п.2.1. д. ПДР.

У зв`язку із викладеним позивач просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 01.02.2023 адміністративну справу передано на розгляд за альтернативною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва на підставі п. 2 ч. 1. ст. 29 КАС України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2023 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

25.04.2023 року до суду надійшло клопотання представника Департаменту патрульної поліції про заміну неналежної сторони у справі, а саме: замінити неналежного відповідача у вказаній справі Департамент патрульної поліції на належного відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

27.04. 2023 року до суду надійшов лист позивача ОСОБА_1 , у якому останнім зазначено, що він не заперечує проти заміни відповідача належного відповідача, як про це зазначено у клопотанні.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.04.2023 замінено у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, неналежного відповідача у справі Департамент патрульної поліції на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Житомирській області (, адреса: 10001, м. Житомир, Старий Бульвар, 5/37).

31.05.2023 до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Житомирській області у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що 11.01.2023 о 16 год. 45 хв. ОСОБА_1 , по вул. Академіка Бондарчука керував автомобілем Volkswagen Amarok д.н.з. НОМЕР_1 не пристебнутим ременем безпеки, яким обладнаний т.з., не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП та ст. 125 КУпАП. У зв`язку з порушенням вказаних норм, інспектором СРПП ВП № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння зазначених адміністративних правопорушень та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

У відзиві зазначено, що доказом встановлення вини позивача у порушенні Правил дорожнього руху являється винесена у встановленому законом порядку постанова по справ про адміністративне правопорушення, а також відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, а тому відповідач вважає, що твердження позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано, а тому відповідачем було правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні. За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, доказів неправомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду надано не було. За встановлених обставин, відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена в межах повноважень відповідача в порядку та в спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням всіх обставин справи, а тому позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11.01.2023 року інспектором СРПП ВП 1 Житомирського РУП лейтенантом поліції Нагорним Романом Валерійовичем винесено постанову серії БАД № 101194 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно з якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

При цьому, як зазначено у вказаній постанові, що 11.01.2023 о 16 год. 45 хв. ОСОБА_1 , по вул. Академіка Бондарчука керував автомобілем Volkswagen Amarok д.н.з. НОМЕР_1 не був пристебнутим ременем безпеки, не пред`явив на вимогу документи (згідно пункту а п.п. 2.1 ПДР), а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, під час здійснення зупинки, чим скоїв адміністративні правопорушення, згідно ст. 36 КУпАП, передбачені ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП та ст. 125 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ст.222 КУпАП, саме до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121 КУпАП, а також частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП та ст. 125 КУпАП.

Згідно ч. 2 цієї статті, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно вимог ч.5 ст.121 КУпАП передбачено порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу,- тягнуть за собою попередження.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, не зважаючи на те, що згідно вищевказаної норми Закону, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у оскаржуваній постанові, не надано будь-якої оцінки поясненням позивача.

Як вбачається з долученого до відзиву відеозапису з бодікамери, що інспектором поліції було зупинено Volkswagen Amarok д.н.з. НОМЕР_1 , після чого інспектор представився та зазначив причину зупинки, а саме, що водій керував транспортним засобом не використовував ремінь безпеки, яким обладнаний автомобіль, однак на відеозаписі вбачається, що інспектор погодився, що на час зупинки ОСОБА_1 був пристебнутий ременем безпеки. Окрім того, з вказаного відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 на чергову вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб пред`явив документ в додатку «Дія» та пальцем закрив дані стосовно особи чиї документи він показував.

Позивач в позовній заяві стверджує, що правила дорожнього руху не порушував, доказів зворотного відповідачем не надано. Враховуючи, що інспектором не було надано доказів порушення Правил дорожнього руху, останній не мав права вимагати пред`явлення документів для перевірки. Вказане також позивач вказував під зупинки, що зафіксована на відеозаписі.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або непред`явлення для перевірки вказаних у статті документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII. А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

При цьому відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

В даному випадку суд зазначає, що, як вбачається із відеозаписів, які долучені до матеріалів справи, на виконання ч.3 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», поліцейській поінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, а саме щодо порушення водієм правил користування ременями безпеки. Про вказану причину зупинки інспектором поліції було повідомлено ОСОБА_1 .

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного позивач ОСОБА_1 своїми діями, щодо заперечення вчинення правопорушення та незаконністю на його думку його зупинки, та пред`явлення документів у додатку «Дія» з прикритими пальцем даними щодо особи, фактично відмовився пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, оскільки він не порушував ПДР, а причина зупинки була безпідставна.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт іншого правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 02 грудня 2019 року у справі № 766/10693/17.

Разом з тим, в даній справі поліцейський, вважаючи, що ОСОБА_4 , як водій допустив порушення правил дорожнього руху, мав підстави для зупинення його автомобіля для з`ясування всіх обставин справи, за наслідками чого було винесено постанову, в тому числі за частиною п`ятою статті 121 КУпАП.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови від 11 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП судом не встановлено, постанова в цій частині винесена згідно ст.258 КУпАП.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб) знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування постанови серії БАД № 101194 від 11 січня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо вказаного в постанові серії БАД № 101194 від 11.01.2023 року не увімкнення аварійної світлової сигналізацію, під час здійснення зупинки, чим скоїв адміністративні правопорушення ст. 125 КУпАП, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «г» пункту 9.1 Правил дорожнього руху, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

Згідно підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу,- тягнуть за собою попередження.

При цьому, як вбачається з відеозапису з бодікамери, який долучено до відзиву, що під час зупинки водій ОСОБА_1 спочатку увімкнув аварійну світлову сигналізацію, проте в процесу спілкування з патрульними поліцейськими аварійна сигналізація вимкнулась, згодом знову була увімкнена.

За таких обставин, суд доходить висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.01.2023 року серії БАД № 101194, в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП є недоведеною та спростовується належними та допустимим доказами, оскільки ОСОБА_1 фактично було увімкнено аварійну світлову сигналізацію.

Щодо зазначеного у оскаржуваній постанові порушення позивачем ПДР України в часині, що 11.01.2023 о 16 год. 45 хв. ОСОБА_1 , по вул. Академіка Бондарчука керував автомобілем Volkswagen Amarok д.н.з. НОМЕР_1 не був пристебнутим ременем безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, суд зазначає наступне.

При цьому, суду взагалі не надано та в постанові не зазначено доказів скоєння позивачем правопорушення зазначеного в частині того, що ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки, про що вказано у постанові від 11.01.2023, серії БАД № 101194 в порядку ст. 251 КУпАП, а саме щодо фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чи інших документів. При цьому такі докази не були надані відповідачем. Окрім того, на відеозаписі з бодікамери інспектором поліції зазначив, що на час спілкування з водієм ОСОБА_1 був пристебнутий, на відеозаписі не зафіксовано, що водій ОСОБА_1 рухався не будучи пристебнутим ременем безпеки.

Між тим, відповідач по справі до відзиву доказів в обґрунтування наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП, суду доказів не надав, твердження позивача не спростував.

З урахуванням наведеного, в даному випадку слід окремо зазначити, що відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним Правил дорожнього руху.

З оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що порушення не зафіксоване свідками, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що за наявності не спростованого твердження позивача про не порушення ним ПДР, є підставою вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та такою що підлягає скасуванню.

Крім того, суд взяв до уваги, правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17, де зазначено, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП, не доведена у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами.

Згідно з ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Оскільки доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем не надано, суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, прийшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що відповідачем, в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винний позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Слід зазначити, що норми ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, за викладених у постанові обставин, на думку суду, є недоведеним та не тягне за собою відповідальність за визначеною частиною статті КУпАП.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, інспектором не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином за таких підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, суду не надано доказів наявності в діях позивача усіх ознак складу правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП, викладених в оскаржуваній постанові від 11.01.2023 року обставин.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, за викладених у постанові обставин, на думку суду, є недоведеним та не тягне за собою відповідальність за визначеною частиною ч. 5 статті 121 КУпАП.

Разом із тим, відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України передбачено, зокрема, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Частиною третьою ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

- залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

- скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

- скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій при складанні оскаржуваної постанови, оскільки при винесені оскаржуваної постанови відповідачем застосовані норми статті 36 КУпАП, яка визначає, що при декількох правопорушеннях стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, то суд приходить до висновку, про необхідність скасування постанови серії БАД № 101194 від 11.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ст. 125 КУпАП. При цьому, з урахуванням вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку про закриття справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, наявні правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 19, 25, 72, 77, 78, 90, 121, 139, 241-246, 250, 251, 286, 293, 295 КАС України; ст. ст. 38, 122, 251, 254, 280, 289 КУпАП, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову від 11.01.2023 року серії БАД № 101194 винесену інспектором СРПП ВП 1 Житомирського РУП лейтенантом поліції Нагорним Романом Валерійовичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч за ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ст. 125 КУпАП, - скасувати.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ст. 125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення згідно постанови від 11.01. 2023 року серії БАД № 101194.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області (, адреса: 10001, м. Житомир, Старий Бульвар, 5/37) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 536,80 грн.

З урахуванням ч.4 ст.286 КАС України, рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області (, адреса: 10001, м. Житомир, Старий Бульвар, 5/37).

Суддя: