Справа № 520/440/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 р.Справа № 520/440/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 (головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., повний текст складено 26.12.22 року) по справі № 520/440/22

за позовом керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації

до Ізюмської міської ради

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- зобов`язати Ізюмську міську раду укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації охоронний договір на пам`ятку археології місцевого значення - "Поселення Ізюм", розташоване в межах м. Ізюм Харківської області на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

В обґрунтування позову зазначив, що на території міста Ізюм розташований об`єкт культурної спадщини - археологічної пам`ятки місцевого значення "Поселення Ізюм", власником (користувачем) якого є Ізюмська міська рада Харківської області.

Разом з тим, в порушення ст.23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, Ізюмська міська рада не уклала охоронний договір з органом охорони культурної спадщини на вказану пам`ятку історії.

Вважав, що нездійснення органом місцевого самоврядування заходів по збереженню пам`ятки археології порушує інтереси держави, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 позов задоволено.

Ізюмська міська рада (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просила його скасувати та ухвалити нове, в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставини ненадання Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації документів, необхідних для визнання в подальшому охоронного договору дійсним.

Також, зауважує, що проектом охоронного договору, наданим Ізюмській міській раді у листопаді 2021 р. передбачалось покладення на відповідача повноважень, якими він не наділений згідно чинного законодавства, а також не було визначено повноважень посадової особи Департаменту щодо його підпису та контролю процесу охорони пам`ятки культурної спадщини.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав оцінки неможливості і в подальшому укласти охоронний договір з огляду на початок військової агресії РФ проти України, перебування Ізюмської міської територіальної громади довгий час під окупацією. Вказує, що перед укладенням договору, Департамент мав провести аналіз культурної спадщини для встановлення стану об`єкта, що охороняється, проте через зазначені вище обставини таких дій ним не вчинено. Натомість, без вчинення таких дій забезпечення виконання норм Закону України «Про охорону культурної спадщини» є неможливим, що унеможливлює укладення договору.

При цьому, зауважує, що у судовому рішенні не вказано в чому саме полягає бездіяльність відповідача та порушення ним Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Крім того, зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи без участі Ізюмської міської ради, не повідомленої про дату та час її розгляду, чим позбавлено її на надання пояснень з приводу спірних обставин.

Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації надав до суду пояснення, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації від 19.09.2012 №116 "Щодо затвердження переліків щойно виявлених об`єктів культурної спадщини" віднесено до об`єктів культурної спадщини "Поселення Ізюм" загальною площею 1200 га, розташоване в межах м. Ізюм, Ізюмського району Харківської області (а.с.15-19).

Археологічна пам`ятка місцевого значення занесена також до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 28.11.2013 №1224 "Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" (а.с. 11).

Відповідачем визнається, що Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації порушував перед Ізюмською міською радою питання необхідності укладення охоронного договору щодо об`єкта культурної спадщини "Поселення Ізюм"

Зокрема, 15.11.2021 Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації листом пропонував Ізюмській міській раді укласти охоронний договір щодо об`єкта культурної спадщини "Поселення Ізюм" та направляв примірник проєкту договору (а.с.80, 81-84).

03.12.2021 відповідач за наслідками розгляду листа Департаменту дійшов висновку про відсутність підстав ініціювати розробку відповідного проєкту рішення Ізюмською міською радою з огляду на відсутність необхідних документів для укладення договору, виявлення розбіжностей в положеннях проєкту договору та чинного законодавства України та запропонував Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації розглянути вищезазначені зауваження та пропозиції, доповнення до договору тощо, та повідомити про результати розгляду Ізюмську міську раду, що підтверджується Витягом з протоколу комісії Ізюмської міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин за наслідками розгляду листа від 15.11.2021 (а.с.86).

Як стверджує позивач, на даний час охоронний договір на вказаний вище об`єкт не укладено, звернення від власника будівлі про укладення охоронного договору до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації не надходило.

З огляду на ці обставини позивач зазначив про порушення інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що органом охорони культурної спадщини неодноразово повідомлялось відповідачу про обов`язок укласти охоронний договір, однак всупереч Закону України «Про охорону культурної спадщини», проте таких дійц обстаннім не вчинено. З огляду на викладене, суд першої інстанції зобов`язав Ізюмську міську раду укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації охоронний договір на пам`ятку археології місцевого значення - "Поселення Ізюм".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і прийдешніх поколінь регулюються Законом України від 08.06.2000 №1805-III "Про охорону культурної спадщини" (далі - Закон №1805-III).

Об`єкт культурної спадщини, відповідно до визначення наведеного у ст. 1 Закону №1805-III, - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

При цьому, пам`ятка культурної спадщини визначається цим Законом як об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 24 Закону №1805-III власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону №1805-III передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Отже, законодавством передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.

Тобто, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону №1805-III є адміністративним договором.

Наведений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18, який в силу ч. 5 ст. 242 КАС України має враховуватись судом.

Частиною 3 ст.23 Закону №1805-III передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" Кабінет Міністрів України 28.12.2001 постановою №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).

Відповідно до п.п.1, 2 Порядку №1768, охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Згідно з п.5 Порядку №1768, в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

З огляду на наведене вище, укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Судом встановлено, що 19.09.2012 Управлінням культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації віднесено до об`єктів культурної спадщини "Поселення Ізюм" загальною площею 1200 га, розташоване в межах м. Ізюм, Ізюмського району Харківської області та 28.11.2013 внесено його також Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Разом з тим, охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини Ізюмською міською радою, як власником пам`ятки культурної спадщини не укладено.

В даному випадку, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач протягом 1 місяця з моменту визнання «Поселення Ізюм», розташованого у м. Ізюм Харківської області щойно виявленим об`єктом історії та архітектури зобов`язаний був укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини, яким у даному випадку є Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації.

При цьому, колегія суддів враховує, що Департамент культури і туризму неодноразово звертався до Ізюмської міської ради з проханням укласти охоронний договір, проте відповідачем дій по його укладенню не вчинено.

Колегія суддів звертає увагу, що саме юридичні або фізичні особи у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16.

Доводи апелянта щодо ненадання Департаментом всіх документів, необхідних для укладення охоронного договору, недоліки у проекті охоронного договору, колегія суддів вважає такими, що не звільняли відповідача від обов`язку вчинити дії по укладенню зазначеного вище договору.

В даному випадку відповідач мав вчинити дії направлені на його укладення, проте доказів на підтвердження вчинення таких дій відповідачем не надано, зокрема, що останній звертався до компетентних органів, вчиняв дії щодо оформлення відповідних документів, внесення пропозицій щодо проекту охоронного договору, шляхом направлення відповідних запитів, тощо.

Посилання апелянта на неможливість в подальшому укласти охоронний договір з огляду на початок військової агресії РФ проти України, перебування Ізюмської міської територіальної громади довгий час під окупацією та не проведення в цей період Департаментом аналізу культурної спадщини для встановлення стану об`єкта, що охороняється колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідач мав можливість укласти такий договір з вересня 2012 р., тобто майже за десять років до початку військової агресії РФ проти України.

Доводи скаржника про не зазначення у судовому рішенні, в чому саме полягає бездіяльність відповідача та порушення ним Закону України «Про охорону культурної спадщини» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції чітко зазначено про не виконання Ізюмською міською радою обов`язку з укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини "Поселення Ізюм", з органом охорони культурної спадщини, чим порушено вимоги ст. 23 Закону №1805-III.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку пред`явлення прокурором позову зобов`язального характеру є ефективним способом захисту інтересів держави, що спрямований на реалізацію державою примусу в частині збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, шляхом зобов`язання Ізюмську міську раду укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації охоронний договір на пам`ятку археології місцевого значення - "Поселення Ізюм", розташоване в межах м.Ізюм Харківської області на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи без участі Ізюмської міської ради, не повідомленої про дату та час її розгляду.

Як передбачено ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:

1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу;

2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 127 КАС України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №851 «Деякі питання використання доменних імен державними органами в українському сегменті Інтернету» затверджені Вимоги до доменних імен державних органів в українському сегменті Інтернету (далі - Вимоги) та зобов`язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську і Севастопольську міські державні адміністрації забезпечити, зокрема, використання посадовими особами для здійснення службового листування виключно електронних поштових скриньок, розміщених на серверах, які перебувають у доменній зоні GOV.UA або .УКР.

Згідно з пунктами 1 і 2 Вимог органи виконавчої влади, інші державні органи (далі - реєстранти) реєструють доменні імена для забезпечення представлення в Інтернеті своїх офіційних веб-сайтів, надання доступу через Інтернет до електронних реєстрів, баз даних та інших електронних інформаційних ресурсів, використання і обміну повідомленнями електронної пошти. Реєстрація доменного імені здійснюється реєстрантом у домені GOV.UA та у разі потреби у домені .УКР відповідно до правил реєстрації та використання доменних імен, установлених адміністраторами зазначених доменів.

Пунктом 6 Вимог передбачено, що в разі використання кількох доменних імен офіційним доменним іменем реєстранта є ім`я, що використовується для його офіційного вебсайту. Зазначене доменне ім`я використовується для формування електронних адрес реєстранта.

Відповідно до Правил домену GOV.UA, розміщених на сайті www.gov.ua, цей документ визначає особливості реєстрації приватних доменних імен третього рівня в спеціальному публічному домені gov.ua.

Згідно з визначенням термінів, наведених у пункті 2 Правил, реєстр - це інформаційно-технічна система обробки даних, що містить інформацію про доменні імена в спеціальному публічному домені gov.ua, адреси мережі, реєстрантів та контактних осіб реєстрантів; реєстрант - це oргани виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, а також державні організації (установи, заклади), що здійснюють основну діяльність у сфері управління або забезпечення діяльності державного органу, в інтересах яких здійснюється реєстрація та делегування приватного доменного імені в спеціальному публічному домені gov.ua.

Реєстрація доменного імені здійснюється на підставі офіційного листа, оформленого з урахуванням вимог ДСТУ 4163:2020 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", підписаного і скріпленого печаткою реєстранта або підписаного його електронним цифровим підписом у разі надіслання листа в електронній формі (підпункт 3.8 пункту 3, пункт 4 Правил).

Таким чином, з огляду на обов`язок органів державної влади, а також державних організацій (установ, закладів) використовувати для здійснення офіційного листування поштові скриньки, зареєстровані в установленому порядку в спеціальному публічному домені gov.ua, електронна адреса з використанням такого доменного імені є офіційною в розумінні підпункту 5.8 пункту 5 Положення.

Так, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 призначено справу № 520/507/22 на 20.12.2022 об 11:30 год. в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за адресою: м.Харків, майдан Свободи, буд.6, зал №20.

08.12.2022 суд першої інстанції надіслав копію вищевказаної ухвали та судову повістку на електронну адресу відповідача - , вказану ним у відзиві на позов (а.с. 127).

З огляду на зміст електронної адреси - висновується, що її домен призначений для органів державної влади України, а отже свідчить про офіційність електронної адреси.

Як визначено у ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик здійснюється за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Отже альтернативою надіслання судових викликів рекомендованим листом з повідомленням про вручення є їх надіслання на електронну адресу особи.

Вказані висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 02.11.2022 у справі № 120/9461/21-а

Враховуючи вищевказане, доводи відповідача щодо неналежного повідомлення про розгляд судом першої інстанції цієї справи не приймаються до уваги суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 по справі № 520/440/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 23.08.2023 року