Справа № 420/25920/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року

м. Київ

справа №420/25920/21

адміністративне провадження № К/990/5144/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Радишевської О.Р., Кашпур О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року (головуючий суддя - Аракелян М.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2023 року (головуючий суддя - Кравченко К.В., судді - Джабурія О.В., Вербицька Н.В.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

1. У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури, у якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати їй заробітної плати (вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури); зобов`язати Одеську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплатити їй заробітну плату (вихідну допомогу при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури); стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день прийняття судом рішення.

2. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що при звільненні їй не виплачена вихідна допомога, передбачена статтею 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку, що призвело до порушення її прав та законних інтересів.

2.1. Зокрема, ОСОБА_1 послалася на те, що Генеральним прокурором реорганізовано орган прокуратури в якому вона працювала - Іллічівську місцеву прокуратуру, а тому її звільнення відбулося не тільки відповідно до підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ) на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження нею атестації, а також на підставі пункту 9 статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) (далі - Закон №1697-VII).

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

3. З серпня 1997 року ОСОБА_1 проходила службу в органах прокуратури і з 15 березня 2016 року була призначена на посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області. Надалі, Законом №113-IX було запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим у 2021 році позивачка брала участь у процедурі атестації прокурорів.

4. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року у справі №420/23850/21 встановлено, що стосовно позивачки П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 13 вересня 2021 року прийнято рішення №98 «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 20 жовтня 2021 року №2325к позивача звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ з 29 жовтня 2021 року.

5. Вихідна допомога при звільненні позивачці не виплачувалася, що підтверджується інформацією її розрахункового листа.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

6. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

7. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнено на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ. Разом з тим, ні нормами Закону №113-ІХ, ні положеннями Закону №1697-VII не було передбачено виплату вихідної допомоги прокурорам, які звільнені з органів прокуратури саме на підставі цих нормативно-правових актів. Водночас стаття 44 КЗпП України регулює випадки, коли звільнення працівника відбулося з незалежних від нього обставин, не за його власним рішенням, і її приписи не поширюються на прокурорів. Тому, ураховуючи пріоритетність спеціального закону перед нормами КЗпП України у цьому випадку підлягають урахуванню положення Законів №1697-VII та №113-ІХ.

8. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції зазначив, що вони є похідними від позовних вимог щодо стягнення допомоги при звільненні, а тому, враховуючи відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 спірної допомоги, підстави для задоволення цієї частини вимог також відсутні.

9. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції та відхилив доводи позивачки на сформовану усталену практику Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та статті 44 КЗпП України, викладену у постановах Верховного Суду, ухвалених у справах № № 380/1662/20, 260/1890/19, 560/3971/19, 420/4115/20, 640/23379/19, 420/4581/20, 1.380.2019.006923 та ухвалі Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі №300/1158/20, оскільки такий висновок Верховного Суду стосується правовідносин у справах, де позивачі були звільненні до 11 липня 2021 року, тобто до внесення змін у підпункт 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

10. Також суд апеляційної інстанції зазначив про помилкове твердження позивача про те, що її було звільнено з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури, оскільки підставою звільнення ОСОБА_1 зазначено підпункт 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, (в редакції Закону станом на 11 липня 2021 року), в якому було виключене посилання на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

11. 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2023 року. Заявниця, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити позов.

12. Скаргу обґрунтовано тим, що судами неправильно застосовано приписи пункту 9 частини першої статті 51 №1697-VII та підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, оскільки на час проходження ОСОБА_1 атестації, прокурорів звільняли з органів прокуратури саме на підставі пункту 9 частини першої статті 51 №1697-VII, за умови настання однієї із підстав - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

13. Заявниця також указує, що приписи статті 44 КЗпП України передбачають виплату вихідної допомоги у разі припинення трудового договору з підстав, визначених у пункті 6 частини першої статті 36 та пунктах 1, 2, 6 частини першої статті 40 цього Кодексу. Також Законом №113-ІХ статтю 40 КЗпП України було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Водночас, норми Законів №1697-VII та №113-ІХ не забороняють виплату вихідної допомоги при звільненні на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

14. Тому, на думку ОСОБА_1 , нормою, що регулює порядок виплати спірної допомоги, є саме приписи статті 44 КЗпП України, оскільки частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України встановлено виключний перелік випадків, за яких норми КЗпП України не поширюються на прокурорів, і в цьому переліку питання щодо виплати допомоги при звільненні прокурору відсутнє.

15. Також, заявниця послалася на висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 44 КЗпП України та пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, сформовані у його постановах у справах №№560/3971/19, 380/1662/20, 260/1890/19, 640/23379/19, 640/8451/20, 420/4581/20, 640/25354/19, 320/2449/20, 440/3166/20, 380/4855/20, 200/5390/20-а, 300/2000/20,640/9375/20, 600/690/20-а, 160/10949/20 та 380/5278/20, правовідносини у яких, на її думку, є подібними до спірних правовідносин.

16. Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 21 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

17. Підставою відкриття касаційного провадження є необхідність перевірки судом касаційної інстанції висновків судів попередніх інстанції на предмет урахування ними висновків Верховного Суду у зазначених вище прикладах справ щодо застосування положень статті 44 КЗпП України та пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII за обставин, установлених судами у цій справі.

18. Ухвалу про відкриття касаційного провадження від 16 лютого 2023 року направлено іншому учаснику справи через підсистему «Електронний суд» 22 лютого 2023 року та отримано ним, проте відзив на касаційну скаргу від Одеської обласної прокуратури не надійшов.

VІ. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування та позиція Верховного Суду

19. Згідно з частинами першою, другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

21. Так, Законом №1697-VII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

22. Зокрема, статтею 4 Закону №1697-VII установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

23. Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені статтею 51 Закону №1697-VII.

24. За правилами пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

25. Згідно з пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ (в редакції Закону до 11 липня 2021 року) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

26. Законом України від 15 червня 2021 року №1554-IX «Про внесення змін до розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» щодо окремих аспектів дії перехідних положень» (далі - Закон №1554-IX) унесено зміни до пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, абзаци перший - п`ятий якого викладено в новій редакції: Установити, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

27. Отже, у зміненій нормі пункту 19 виключено посилання на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, як правової підстави звільнення прокурора, зокрема, при ухваленні кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації.

28. Питаннями, які належить вирішити в межах розгляду цієї справи судом касаційної інстанції є: 1) застосовність статті 44 КЗпП України при звільненні прокурора з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації; 2) поширення сформованого Верховним Судом висновку у наведених заявником у касаційній скарзі прикладах справ щодо застосування приписів статті 44 КЗпП України до правовідносин у цій справі.

29. Відповідаючи на перше питання, Верховний Суд зазначає, таке.

30. Конституційний Суд України у рішенні від 07 травня 2002 року (справа №8-рп/2002) зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

31. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, яку неодноразово підтримано Верховним Судом, зокрема, у його постановах, ухвалених у справах №№ 806/277/16, 803/31/16, 804/406/16, 813/150/16, 440/3166/20, та 300/2000/20, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

32. Статтею 44 КЗпП України встановлені випадки виплати вихідної допомоги у разі припинення трудового договору, зокрема, з підстав, зазначених у пункті 6 частини першої статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 частини першої статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу. Саме у цих випадках працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

33. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

34. З 25 вересня 2019 року Законом №113-ІХ статтю 51 Закону №1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої, на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

35. Цим же Законом внесені зміни також і до КЗпП України, зокрема, статтю 40 цього Кодексу також доповнено частиною п`ятою. Цими змінами передбачені особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, які встановлюються законом, що регулює їхній статус.

36. Таким чином, частиною п`ятою статті 51 Закону №697-VII та частиною п`ятою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у цей перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а тому приписи статті 44 КЗпП України при вирішенні спірних правовідносин не мають особливостей щодо їхнього застосування.

37. Верховний Суд зазначає, що метою запровадження законодавцем такої виплати, як вихідна допомога, є захист працівника (службовця) у разі втрати ним роботи не за власним бажанням та не у зв`язку з неналежним її виконанням (дисциплінарним проступком). І, як зазначалося вище, однією з підстав надання такого захисту є невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

38. Суд наголошує, що вирішуючи питання правомірності звільнення з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово констатував, що метою запровадження Законом №113-ІХ інституту атестації, було саме підтвердження здатності прокурорами виконувати повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

39. Аналіз наведених норм дозволяє Верховному Суду зробити висновок, що пункт 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX і пункт 2 частини першої статті 40 КЗпП України передбачають однакові за своїм змістом підстави звільнення - невідповідність займаній посаді, що свідчить про застосовність приписів статті 44 КЗпП України до правовідносин щодо виплати вихідної допомоги прокурору звільненому у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації.

40. Вирішуючи друге питання, Верховний Суд виходить з такого.

41. Формуючи висновок щодо виплати вихідної допомоги прокурорам, звільненим на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», на який послалася заявниця у касаційній скарзі, Верховний Суд виходив із закріплення національним законодавством правових гарантій щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під такими гарантіями визначено систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, спрямованих на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

42. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка має грошовий вираз і виплачуються працівникові у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами.

43. У висновку наголошено, що норми Законів №113-ІХ та №1697-VII не передбачають виплату вихідної допомоги прокурорам, які звільнені з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ у зв`язку з неуспішним проходженням ними атестації, проте, і не передбачають особливостей виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора.

44. Водночас, зміни, внесені до Закону №113-ІХ Законом №1554-IX, виключили з пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» вказівку, що звільнення відбувається «на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»». Проте така зміна нормативного акту в частині виключення посилання на правову підставу звільнення не змінила її фактичної підстави, якою є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

45. У зв`язку з цим, сформований Верховним Судом висновок у наведених заявником у касаційній скарзі прикладах справ №№560/3971/19, 380/1662/20, 260/1890/19, 640/23379/19, 640/8451/20, 420/4581/20, 640/25354/19, 320/2449/20, 440/3166/20, 380/4855/20, 200/5390/20-а, 300/2000/20,640/9375/20, 600/690/20-а, 160/10949/20 та 380/5278/20 щодо застосування статті 44 КЗпП України у правовідносинах щодо звільнення прокурора на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації поширюється на правовідносини у цій справі та підлягає врахуванню під час її розгляду.

46. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для виплати позивачці вихідної допомоги при звільненні є помилковими.

47. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, на день звільнення відповідач не виплатив ОСОБА_1 належну їй вихідну допомогу в розмірі, передбаченому статтею 44 КЗпП України.

48. За вказаних обставин, позовні вимоги позивачки про визнання протиправною бездіяльності Одеської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку підлягають задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій в цій частині - скасуванню.

49. Вирішуючи питання відновлення порушеного права, Верховний Суд також зазначає, що належним способом захисту є стягнення з Одеської обласної прокуратури суми вихідної допомоги.

50. Приписи статті 44 КЗпП України визначають розмір вихідної допомоги не менше середнього місячного заробітку.

51. Так, згідно з довідкою Одеської обласної прокуратури, копію якої позивачка додала до позовної заяви та не заперечувала проти вказаного у довідці розміру, середній заробіток ОСОБА_1 складає 8067,66 грн. (а.с. 29). Тому, на її користь необхідно стягнути з відповідача наведену суму вихідної допомоги.

52. Ураховуючи те, що підставою відкриття касаційного оскарження стала перевірка застосування судом апеляційної інстанції статті 44 КЗпП України у відповідності до висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, Верховний Суд в силу приписів статті 341 КАС України не перевіряє правильність вирішення судами першої та апеляційної інстанції вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги та не вирішує це питання у межах касаційного перегляду цієї справи.

53. Відповідно до статті 351 КАС України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах та ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

54. За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасуванню із ухваленням нового рішення в межах перегляду справи судом касаційної інстанції.

VІ. Висновки щодо розподілу судових витрат

55. Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

56. За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

57. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн за подання касаційної скарги (квитанція про оплату від 17 лютого 2023 року №191136125). Тому понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1816,00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

58. Докази понесення позивачем інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2023 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Одеської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати заробітної плати (вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури); зобов`язання здійснити нарахування та виплату заробітної плати (вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури).

3. Позовні вимоги в цій частині задовольнити. Визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.

4. Стягнути з Одеської обласної прокуратури (місцезнаходження: 65026, місто Одеса, вулиця Пушкінська, будинок 3; ідентифікаційний код юридичної особи: 03528552) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі 8067 грн. 66 коп.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури (місцезнаходження: 65026, місто Одеса, вулиця Пушкінська, будинок 3; ідентифікаційний код юридичної особи: 03528552) судові витрати у розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 коп).

6. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач С. А. Уханенко

Судді О. Р. Радишевська

О.В. Кашпур