Справа № 320/20544/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року № 320/20544/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Леонтовича

А.М.,

при секретарі судового засідання Верич Л.А.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Максимової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного

провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

до

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому, з врахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, починаючи з 10.07.2012 і по нині про перерахунок пенсії позивачці;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок починаючи з 10.07.2012 і по нині;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не застосовувати обмеження у виплаті пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нараховувати пенсію позивачці по коефіцієнту страхового стажу 17,64.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідачем не вірно обраховано розмір її пенсії. Також зазначила, що систематично зверталась до відповідача і вказувала , що нарахована пенсія по формулі, вказана в Законі №1058 не вірна, а вірним є її особистий арифметичний обрахунок, де визначено нею самою коефіціент 17.64.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечив. Просив у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що перерахунок пенсії позивачки здійснено згідно вимог чинного законодавства і підстав для задоволення позову немає.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 20.06.2023 позовну заяву залишено без руху.

Позивачка, у строк та спосіб, викладений в ухвалі, усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 31.07.2023 о 16:00.

31.07.2023 у судове засідання прибули сторони. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та письмові докази, за клопотанням сторін, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, пенсію отримує за віком.

Розмір пенсії позивачки становить 3436 грн.

В позовній заяві позивачка наголошує на невірному розрахунку її пенсії. Вважає, що розрахунок, по якому проводився перерахунок її пенсії, невірний. Вірним є її власний арифметичний розрахунок пенсії, який викладений в позові.

Вважаючи протиправними дії відповідача по перерахунку пенсії, позивачка звернулась з позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058 громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до ст. 25 Закону №1058 коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

См х Вс

Кс = ------------, де:

100% х 12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.

Для особи, яка брала участь у солідарній і накопичувальній системах, визначається один коефіцієнт страхового стажу як сума коефіцієнта страхового стажу за період участі тільки в солідарній системі та коефіцієнта страхового стажу, визначеного за період участі в солідарній і накопичувальній системах.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Згідно з ст.27 Закону №1058 Розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до ст.40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим частини першої цієї статті, період, за який враховується заробітна плата, після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу, не може бути меншим ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

VI. Оцінка суду

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є непрацюючим пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області з 10.07.2012 та отримує пенсію за віком.

Предметом розгляду цієї справи є правомірність нарахування пенсії позивачки з коефіцієнтом 0,4200. Позивачка вважає, що відповідачем невірно обраховано коефіцієнт її страхового стажу.

З цього приводу, суд зазначає таке.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зазначений Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01 січня 2004 року Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України.

Згідно статті 25 Закону України, коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс= См х Вс, де:

100% х 12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Згідно статті 27 Закону, розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Іншої формули законодавчо визначеної щодо обрахунку стажу немає. Протилежного судом не встановлено та суду не доведено.

Матеріалами справи встановлено, що 11.02.2022 позивачка звернулась із заявою повідомленням про дату звільнення, що стало підставою для автоматичного перерахунку пенсії індексації заробітку (з 01.03.2023).

Враховано страховий стаж 42 роки 02 днів.

Коефіцієнт стажу складає 0,4200 (504 *1% : (100 %* 12) , де 504 - сума місяців страхового стажу, 1 % - визначена відповідно до Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках), коефіцієнт заробітної плати 0,83395.

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 6175,42 грн.

Розмір пенсії за віком разом з надбавками з 01.03.2023 становить 3436,00 грн. , де:

- 2593,68 грн. розмір пенсії за віком;

- 86,32 грн доплата 65р. до 40% МЗП;

- 440,00 грн доплата 65р. до 3120 грн. з 01.03.2023;

- 251,16 грн. доплата за понаднормовий стаж (за 12 років);

- 64,84 грн. підвищення ст. 29 ч. 3 (2,5%).

Суд вважає, що розрахунок пенсії позивачки здійснено вірно і зважаючи на формулу, зазначену в ст. 25 Закону №1058 коефіцієнт застосовано вірно.

Що стосується вимоги щодо обмеження у виплаті пенсії позивачки, вона не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Для окремих категорій громадян встановлено законодавче обмеження (військоволужбовці, прокурори, особи, які постраждали внаслідок ЧАЕС) максимального розміру пенсії.

Оскільки позивачка не відноситься до осіб, для яких встановлено обмеження максимального розміру пенсії, до позивачки обмеження не застосовуються. Крім того, розмір пенсії позивачки становить 3436 грн., в той же час обмеження максимальним розміром пенсії встановлюється на рівні 10 прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність.

В судовому засіданні та в своїй позовній заяві позивачка наголошувала на розмір своєї пенсії, опираючись на власний арифметичний розрахунок, згідно з яким коефіцієнт страхового стажу позивачка розраховувала по формулі:

См х Вс = 504м х42% = 17,64,з яких:

100% х 12 100% х12

504- це кількість відпрацьованих місяців;

42- кількість років стажу;

12 оцінка стажу за рік (відносно пенсійного законодавства 1 рік оцінки стажу =1%).

Як вважає позивачка, 17,64% це справжній коефіцієнт страхового стажу за її 42 відпрацьованих років.

На запитання суду, звідки у позивачка такий розрахунок, позивачка відповіла, що це є її власний арифметичний розрахунок. На запитання суду, з яких нормативно-правових актів позивачка його отримала/вивчила/знайшла підтвердження, позивачка відповіла, що її власний арифметичний підрахунок не містить законодавчого підтвердження.

Зважаючи на те, що власний арифметичний підрахунок пенсії позивачки не містить законодавчого підтвердження, суд не може взяти його за основу для перерахунку пенсії.

Також, суд зазначає що, позивачка, звертаючись до суду з вимогами щодо непогодження із здійсненим підрахунком її пенсії не оскаржує сам Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Станом на день розгляду справи, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій дійсний, неконституційним в судовому порядку не визнавався.

Фактично, всі доводи позивачки про протиправність дій відповідача щодо не проведення перерахунку розміру її пенсії ґрунтуються на її незгоді з положеннями Закону №1058 і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, які, на її думку, порушують, зокрема, і права та гарантії, що визначені Конституцією України.

Водночас, правові підстави для незастосування положень Закону №1058 і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій судом не встановлено, доказів протилежного суду не надано.

Решта доводів позовної заяви та аргументи позивачки не є застосовними до цих правовідносин, не є обґрунтованими та не можуть бути підставою для винесення рішення на користь позивачки, а отже, суд вважає, що такі доводи та аргументи не мають вирішального значення для вирішення цієї справи.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у рішенні в справі «Бочаров проти України», рішенні в справі «Федорченко та Лозенко проти України», рішенні в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. Незважаючи на відсутність чіткого регламентування Кодексу адміністративного судочинства України, саме такий стандарт доказування є найбільш прийнятним при спорах у сфері публічно-правових відносин.

Зібрані і досліджені докази в межах цієї судової справи не підтверджують та не засвідчують належної обґрунтованості позовних вимог, із якими звернулась до суду позивачка, у той час як відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 23.08.2023