Справа № 160/8481/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Справа № 160/8481/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2023р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної гвардії України та просить:

- визнати протиправними дії відповідача, які оформлені листом № 27/11/4-М-677 від 29.03.2023 року, що полягають у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме: підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, виходячи з вислуги років 28 років 07 місяців 02 дні.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив службу в Національній гвардії України та 22.03.2021р. з ним було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України, а також виключено його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 22.03.2021р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 67 від 22.03.2021р., при цьому, згідно витягу з наказу про припинення контракту № 67 від 22.03.2021р. вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 20 років 09 місяців 21 день, у пільговому - 07 років 09 місяців 11 днів (без урахування календарної вислуги років), загальна вислуга років складає 28 років 07 місяців 02 дні. Позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.03.2023р., в якій просив підготувати та направити подання та документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року, виходячи з вислуги років 28 років 07 місяців 02 дні. Листом №27/11/4-М-677 від 29.03.2023р. Головне управління Національної гвардії України повідомило позивача про те, що на день виключення його зі списків особового складу (22 березня 2021 року) його вислуга років в календарному обчисленні становила 20 років 09 місяців 21 день, тобто, на дату звільнення з військової служби позивач не мав права на пенсію за вислугу років згідно із законом, тому підстав для оформлення подання про призначення йому пенсії за вислугу років немає. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, так як він має вислугу років у пільговому обчисленні 28 років 07 місяців 02 дні (з урахуванням календарної вислуги років), що підтверджується витягом з наказу про припинення контракту № 67 від 22.03.2021 року, а з огляду на положення Порядку від 17.07.1992 року № 393 (в ред. яка діяла на час звільнення зі служби) вбачається, що при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 року враховується саме пільгова вислуга років; виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Конституційного Суду України, постанови Верховного Суду та рішення окружних адміністративних судів.

Ухвалою суду від 01.05.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.27).

Відповідач, у строки встановлені ухвалою суду від 01.05.2023р., відзиву на позов та доказів в обґрунтування відзиву суду не надав ухвалу про відкриття провадження у цій справі та позов з додатками відповідач отримав 02.05.2023р. засобами електронного зв`язку відповідно до вимог ст.ст. 124, 126, 129, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому останній вважається повідомленим належним чином, що підтверджується електронним повідомленням та довідкою секретаря судового засідання, наявними в матеріалах справи (а.с.30,31).

У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.07.2023р. було продовжено строк розгляду даної справи до 04.08.2023р.

Разом з тим, у зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 24.07.2023р. по 18.08.2023р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 21.08.2023р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 проходив службу в Національній гвардії України, що підтверджується копією витягу з наказу №67 від 22.03.2021р. (а.с.12) та не заперечується учасниками справи.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №67 від 22.03.2021р. було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого відповідно до пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 25.02.2021 №32 о/с у запас у зв`язку з закінченням строку військової служби за контрактом, 22.03.2021 розу. Вислуга років на 22.03.2021 становить час служби в календарному обчисленні - 20 років 09 місяців 21 день, час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 07 років 09 місяців 11 днів, що підтверджується змістом копії відповідного витягу з наказу, наявною у справі (а.с.12).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.03.2023р., в якій просив підготувати та направити подання та документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року, виходячи з вислуги років 28 років 07 місяців 02 дні (а.с.13-15).

Листом №27/11/4-М-677 від 29.03.2023р. Головне управління Національної гвардії України повідомило позивача про те, що на день виключення його зі списків особового складу (22 березня 2021 року) його вислуга років в календарному обчисленні становила 20 років 09 місяців 21 день, тобто, на дату звільнення з військової служби позивач не мав права на пенсію за вислугу років згідно із законом, тому підстав для оформлення подання про призначення йому пенсії за вислугу років немає, що підтверджується змістом копії відповідного листа, наявною у справі (а.с.16).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача, які оформлені листом № 27/11/4-М-677 від 29.03.2023 року, що полягають у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, у зв`язку з чим позивач просить відновити його права шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, виходячи з вислуги років 28 років 07 місяців 02 дні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон №2262).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону №2262 визначено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2262 передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. №3-1, в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою щодо підготовки подання для призначення пенсії (далі Порядок №3-1) визначено, що, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262, а особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Відповідно до пункту 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Тобто, для вирішення питання щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії особі відповідно до Закону України №2262 до територіального органу Пенсійного фонду України мають надійти документи, зокрема, від уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно п. 14 Порядку №3-1 встановлено, що орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви.

Пунктами 17, 18 Порядку №3-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

З аналізу вищенаведених норм матеріального права вбачається, що лише відповідні територіальні органи Пенсійного фонду України наділені повноваженнями щодо прийняття рішення про призначення або відмови у призначенні пенсії, тоді як уповноважений структурний підрозділ, зокрема, Міністерства внутрішніх справ України має обов`язок у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформити всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомити з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направити до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Тобто, отримавши заяву позивача про підготовку документів для призначення пенсії, Головне управління Національної гвардії України в межах своїх повноважень мало лише підготувати необхідні документи та подання про призначення пенсії і направити їх до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області для вирішення питання про призначення/відмову у призначенні пенсії, при цьому, питання щодо наявності чи відсутності необхідної для призначення пенсії вислуги років знаходиться поза межами повноважень Головного управління Національної гвардії України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача, які оформлені листом № 27/11/4-М-677 від 29.03.2023 року, що полягають у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, є протиправними.

Окрім того, слід зазначити, що умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону №2262.

За приписами пункту «а» статті 12 Закону №2262 встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно до статті 17 Закону №2262 встановлено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 Закону №2262 передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262 Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (постанова від 17.07.1992р. №393).

Відповідно до абзацу 9 пункту «в» частини 3 цього Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсії, зокрема, особам із числа військовослужбовців Національної гвардії України зараховується час проходження служби на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Вирішуючи справу №805/3923/18-а Верховний Суд у постанові від 03.03.2021р. дійшов наступного висновку: ……основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку… .

При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17.

Таке правове регулювання та наведені вище висновки Верховного Суду у справі №805/3923/18-а дозволяють зробити висновок те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262 і положенням цього Закону не суперечить.

Таким чином, Закон №2262 як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги) та наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262 вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом №2262 календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262 пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262.

У відповідності до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду ані відзиву на позов, ані жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача, які оформлені листом № 27/11/4-М-677 від 29.03.2023 року, що полягають у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини та обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача, які оформлені листом № 27/11/4-М-677 від 29.03.2023 року, що полягають у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши позивачеві у підготовці та направленні відповідних документів, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що вищенаведеними діями, відповідач порушив права та інтереси позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача, які оформлені листом № 27/11/4-М-677 від 29.03.2023 року, що полягають у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також і підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови позивачеві у підготовці та направлення таких документів, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року позивачеві, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині, що стосується підготовки та направленні до пенсійного органу відповідних документів виходячи з вислуги років 28 років 07 місяців 02 дні, оскільки уповноваженим органом ще не було складено таких документів, а відповідно, такі вимоги позивача направлені на захист прав позивача на майбутнє, що не відповідає вимогам ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, так як суд захищає порушені права, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної гвардії України, які оформлені листом № 27/11/4-М-677 від 29.03.2023 року, що полягають у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 9-А; ) підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 № РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва