Справа № 600/2980/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/2980/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського ТЦК та СП, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецького міського ТЦК та СП (відповідач - 1), Військової частини НОМЕР_1 (відповідач - 2) з такими позовними вимогами (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.12.2022):

- визнати протиправними дії Чернівецького міського ТЦК та СП щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 на військову службу;

- скасувати наказ Чернівецького міського ТЦК та СП від 28.02.2022 за №10 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в частині призову по мобілізації ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2022 №3 про призначення та зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 ;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що із оскаржуваними рішеннями відповідачів не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що порушують його права, визначені ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позивач посилаючись на те, що станом на час виникнення спірних правовідносин він займав посаду вченого секретаря ТОВ "Українська науково-дослідна станція карантину рослин ІЗР НААН України" і у відповідності до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач вважає, що працівники Чернівецького міського ТЦК та СП повинні були перевірити інформацію щодо точного місця його роботи та встановити наявність/відсутність підстав для відстрочки від призову під час мобілізації.

Вважаючи свій призов на військову службу незаконним, позивач відповідно вважає незаконним наказ про його призначення та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач-1, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач, як до моменту призову на військову службу під час мобілізації так і після призову, жодних документів, що підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не надав, з відповідним рапортом/заявою не звертався, тому Чернівецький міський ТЦК та СП не мав правових підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову служби під час мобілізації.

Не погоджуючись із відзивом на позовну заяву, представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначав, що позивач не був добровольцем та не давав згоди на його мобілізацію. Позивач прибув до відповідача-1 у зв`язку з його викликом за повісткою та повідомив про місце роботи. Вказував на те, що відповідач-1 знав про місце роботи позивача, що підтверджується скерованою на адресу установи повісткою. Таким чином вважає, що відповідачу-1 станом на 25.02-28.02.2022 було достеменно відомо про заборону призову позивача в силу дії ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що останнім було порушено та оскаржується позивачем.

ВІдповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання копій оскаржуваних рішень та документу про сплату судового збору.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.09.2022 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із зазначенням підстав поважності пропуску ним цього строку та відповідні докази.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.10.2022 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено строк звернення до суд з даним позовом. Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 витребувано у Чернівецького міського ТЦК та СП письмові докази, зокрема: особову справу ОСОБА_1 ; відомості про те, чи звертався ОСОБА_1 із заявою про надання відстрочки від мобілізації з наданням відповідних документів, які дають право на надання відстрочки; документи, на підставі яких прийнято рішення про мобілізацію ОСОБА_1 .. Витребувано у ОСОБА_1 відомості про те, чи звертався він із заявою до Чернівецького міського ТЦК та СП про надання відстрочки від мобілізації з наданням відповідних документів, які дають право на надання такої відстрочки. Зобов`язано Чернівецький міський ТЦК та СП та ОСОБА_1 подати витребувані докази безпосередньо до суду до 17.12.2022.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем та його представником надано до суду декілька письмових пояснень, згідно яких позивач на день призову з 25.02.2022 та 28.02.2022 не подавав до Чернівецького міського ТЦК та СП письмову заяву про надання йому відстрочки від мобілізації. Проте повідомили, що перебуваючи в приміщенні Чернівецького міського ТЦК та СП, з підстав його виклику по повістці, позивач неодноразово в усній формі повідомляв про нявність у нього наукового ступеня кандидата сільськогосподарських наук, про місце роботи та займану ним посаду, у зв`язку із чим просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач наголошував на тому, що відповідно до запису в обліковій картці стосовно місця роботи відповідачу -1 було відомо про його науковий ступень і займану ним посаду.

Чернівецьким міським ТЦК та СП подано до суду заперечення на письмові пояснення позивача, згідно яких наявність запису в обліковій картці позивача не підтверджує факту перебування на науковій посаді і наявності наукового ступеня. Позивачем жодного документу, який би підтверджував його відношення до наукової роботи попередньо і на момент призову, не надавалось. Оскільки позивач не заявляв бажання отримати відстрочку по мобілізації згідно ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", жодних документів, які б підтверджували його статусу наукового працівника не надавав, то комісія не могла винести на розгляд питання про надання йому відстрочки.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд продовжив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1 , працював на посаді вченого секретаря, завідувача лабораторією аналітичних досліджень карантинних організмів в Українській науково-дослідній станції карантину рослин ІЗР НААН України з 2013 року, захистив дисертацію за спеціальністю "Ентомологія" та здобув науковий ступінь кандидата сільськогосподарських наук.

24.02.2022 Президент України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України прийняв Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022, а також Указ №69/2022 "Про загальну мобілізацію", затверджений Законом України від 03.03.2022 №2105-IX.

Як стверджував у позовній заяві представник позивача, 25.02.2022 ОСОБА_1 вручено повістку для прибуття до Чернівецького міського ТЦК та СП з метою уточнення даних.

25.02.2022 позивач проходив огляд військово-лікарської комісії (ВЛК). За результатами проходження ВЛК 25.02.2022 ОСОБА_1 визнаний таким, що придатний для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №459 від 25.02.2022.

Позивачу вручено повідомлення про призов до ЗСУ з 28.02.2022 та повістку на відправку.

Згідно витягу з наказу начальника Чернівецького міського ТЦК та СП від 28.02.2022 №10 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 позивача призвано на військову службу по мобілізації та виключено з 28.02.2022 з військового обліку та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2022 №3, ОСОБА_1 , який прибув зіз військової частини в/ч НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду радіотелефоніста відділення управління командира батареї взводу управління 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 09.03.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Не погоджуючись із призовом на військову службу під час мобілізації та зарахуванням до списків особового складу військової частини, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Також встановлено, що 24.08.2022 Українська науково-дослідна станція карантину рослин ІЗР НААН України видано позивачу довідку за №2/70, за місцем вимоги, про те, що він дійсно працює на посаді вченого секретаря, завідувача лабораторією аналітичних досліджень карантинних організмів в Українській науково-дослідній станції карантину рослин ІЗР НААН України з 2013 року, захистив дисертацію за спеціальністю "Ентомологія" та здобув науковий ступінь кандидата сільськогосподарських наук.

Крім того, Українська науково-дослідна станція карантину рослин ІЗР НААН України 19.06.2022 направляла до Командування військової частини НОМЕР_1 звернення за № 2/53 про перегляд правомірності призову за мобілізацією та звільнення позивача від подальшого проходження військової служби для продовження виконання обов`язків на посаді вченого секретаря Української науково-дослідної станції карантину рослин ІЗР НААН України.

До вказаних правовідносин суду застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII).

У статті 1 Закону №3543-XII містяться визначення понять "мобілізація" та "особливий період", відповідно до яких:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частиною 5 ст. 4 Закону №3543-XII визначено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Згідно ст. 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Частина 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ визначає такі категорії громадяни України щодо військового обов`язку:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 вищезазначеної статті під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Також, ч. 6 ст. 22 Закону №3543-XII встановлює, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Разом з тим, ст. 23 Закону №3543-XII визначено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану", указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України (в т.ч. у Чернівецькій області) протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Цей строк неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та триває донині.

Дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, позивач працював на посаді вченого секретаря, завідувача лабораторією аналітичних досліджень карантинних організмів в Українській науково-дослідній станції карантину рослин ІЗР НААН України з 2013 року, захистив дисертацію за спеціальністю "Ентомологія" та здобув науковий ступінь кандидата сільськогосподарських наук.

Згідно довідки НААН Української науково-дослідної станції карантину рослин ІЗР від 24.08.2022 №2/70, виданій ОСОБА_1 , вбачається, що такий дійсно з з 2013 року працює вченим секретарем УкрНДСКР ІЗР НААН - завідуючим лабораторією аналітичних досліджень карантинних організмів, має науковий ступінь.

На думку суду, вказаний факт підтверджує належність позивача до осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, позивач мав підстави для отримання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 23 Закону №3543-XII.

Разом з тим, суд враховує, що не усі військовозобов`язані, що відповідно до закону мають право на відстрочку від призову, бажають цим правом скористатися.

Так, позивач, з урахуванням ст. 23 Закону №3543-XII, маючи гарантоване законом право на відстрочку, повинен був письмово повідомити повноважну особу Чернівецького міського ТЦК та СП про те, що не бажає бути призваним за мобілізацією та має право на відстрочку від призову, а також, у разі необхідності, надати підтверджуючі документи.

Згідно пояснень начальника Чернівецького міського ТЦК та СП від 16.12.2022, в обліково-послужній картці ОСОБА_1 місце роботи вказане "завідуючий лабораторією УКРНДСКР ІЗР НААН", відповідно до цього його було усно поінформовано щодо можливості скористатись відстрочкою по мобілізації. ОСОБА_1 незважаючи на цю інформацію виявив бажання і вмотивованість захищати територіальну цілісність своєї держави, і на підставі цього вступив до лав Збройних сил України, не скориставшись можливістю отримати відстрочку. Зазначив, що всі військовозобов`язаним при призові доводяться положення ст.23 Закону №3543-XII. Також зазначив, що при перевірці журналу вхідної документації, запису щодо заяви про надання відстрочки від мобілізації ОСОБА_1 не виявлено, відповідно такої заяви до Чернівецького міського ТЦК та СП не надходило.

Суд також враховує, додане до матеріалів справи пояснення начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу майора ОСОБА_2 , згідно якого вбачається, що всім військовозобов`язаним роз`яснюється положення ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" щодо можливості надання їм права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а також порядок оформлення відстрочки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач був повідомлений про його право на відстрочку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що роботодавець видав довідку від 24.08.2022 №2/70 про посаду та статус позивача вже після його призову за мобілізацією згідно спірного наказу начальника Чернівецького міського ТЦК та СП від 28.02.2022 №10, а позивач не надав суду доказів надання такої довідки відповідачу - 1, до видання вказаного наказу.

Суд враховує, що в період між прибуттям позивача до Чернівецького міського ТЦК та СП та проходженням ВЛК (25.02.2022), постановкою на облік та призовом на військову службу (28.02.2022) минуло 3 дні.

Отже, з огляду на наявність у позивача вищої освіти, наукового ступеня, значного життєвого досвіду, він мав реальну можливість вчасно сповістити відповідача-1 про підстави для надання йому відстрочки від призову та вчиняти дії щодо отримання такої відстрочки, однак матеріали справи не містять підтверджуючих відомостей та доказів про те, що позивач в період з 25.02.2022 по 28.02.2022 звертався із заявою про надання йому відстрочки від призову.

Окрім цього, суд звертає увагу на додані до матеріалів справи письмові пояснення представника позивача - адвоката позивача Морозової О.В. від 12.01.2022, згідно яких не заперечувала той факт, що позивач з 25.02.2022 по 28.02.2022 не звертався до Чернівецького міського ТЦК та СП із заявою про надання йому відстрочки від мобілізації.

Відтак, на думку суду, Чернівецький міський ТЦК та СП належними та допустимими доказами довів, що позивач впродовж 25.02.2022-28.02.2022 не звертався до ТЦК та СП із заявою про надання йому відстрочки або про відстрочення/відкладення прийняття рішення про призов за мобілізацією, що підтверджують право на відстрочку від призову у воєнний час.

Вирішуючи цей спір, суд досліджує спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, а також балансу публічних та приватних інтересів та з огляду на це враховує, крім наведеного вище, також наступне.

Частиною першою та другою статті 33 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 7 ст. Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) передбачені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а саме, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів та інші (пункт 8 Положення № 154).

Відповідно до пункту 9 зазначеного Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:

- взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час;

- здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;

- здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час;

Пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві, а також оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Відповідно до пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (далі - Порядок №921) районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують та ведуть військовий облік на відповідній території, здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством, організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників і військовозобов`язаних та персональних даних, які містяться в них та інше.

За приписами ч. 3 ст. 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Також, обов`язок дотримання правил військового обліку передбачений частиною восьмою ст. 2 зазначеного Закону, відповідно до якої виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Частиною 11 статті 38 Закону №2232-ХІІ передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Додатком №1 до Порядку №921 є Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Правила), пунктом 1 яких встановлено, що призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема:

- перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України;

- не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідних керівників СБУ або Служби зовнішньої розвідки;

- особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади;

- подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право призовників на відстрочку від призову на строкову військову службу.

З системного аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що праву позивача не бути призваним (не підлягати призову) на військову службу під час мобілізації кореспондує його обов`язок дотримуватися правил військового обліку.

Отже, позивач повинен був повідомити відповідача-1 про місце своєї роботи, посаду та наявність наукового ступеня, а також надати документи, що підтверджують його право не бути призваним під час мобілізації.

Згідно пояснень відповідача-1, зазначених у відзиві на позовну заяву та які не спростовані матеріалами справи, в Чернівецького міського ТЦК та СП були відсутні відомості, в тому числі документально підтверджуючі докази про те, що позивач мав підстави на отримання відстрочки від призову за мобілізацією.

Також, як зазначалось вище, матеріали справи не містять відомостей та належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідача-1 із заявою щодо існування таких обставин.

Також суд звертає увагу на те, що абз.13, 14 ч. 1 ст. 21 Закону №3543-ХІІ передбачено, що підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку, а також надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ч. 9 ст. 38 Закону №2232-ХІІ органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що роботодавець позивача (Українська науково-дослідна станція карантину рослин ІЗР НААН України) вчасно надавав уповноваженим органам необхідну інформацію для планування і здійснення мобілізаційних заходів.

Як свідчать матеріали справи, довідка Української науково-дослідної станції карантину рослин ІЗР НААН України від 24.08.2022 №2/70 видана роботодавцем вже після прийняття оскаржуваних рішень.

З урахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку, що внаслідок порушення позивачем правил військового обліку та його власного не звернення до відповідача-1 із заявою про надання йому відстрочки від призову, відповідач-1 не володів і не міг володіти інформацією про те, що позивач має визначені законом підстави та бажає отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та не бути призваним на військову службу.

Щодо посилання позивача на те, що у обліковій картці зазначено місце його роботи та посада, а тому Чернівецькому міському ТЦК та СП було достеменно відомо, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, то суд зазначає, що відстрочка від призову надається особам за їхнім бажанням шляхом звернення до ТЦК та СП із заявою та відповідними документами про надання відстрочки, а тому вказане не свідчить про протиправність дій з боку відповідача-1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 на військову службу.

Разом із цим, суд зазначає, що підтверджуючим документом щодо місця роботи особи є довідка, видана роботодавцем.

Враховуючи швидкоплинність процесів, пов`язаних із призовом на військову службу в період мобілізації, відповідач-1 вчинив залежні від нього дії щодо з`ясування обставин, пов`язаних із призовом позивача на військову службу.

Отже, для застосування ст. 23 Закону №3543-XII відповідна інформація та документи повинні були бути у відповідача-1, а позивач, як зацікавлена особа, повинен був бути активним у процесі збору та надання відповідної інформації.

Суд у даній справі погоджується із доводами позивача щодо наявності у нього права на відстрочку, однак з моменту прибуття до ТЦК та СП та до прийняття наказу від 28.02.2022 №10 таким правом на подання заяви про надання йому відстрочки він не скористався, а тому з огляду на зазначене, суд не вбачає ознак протиправності оскаржуваного позивачем дій та наказу щодо його призову на військову службу під час мобілізації.

Щодо скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2022 № 3 про призначення та зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 , а також зобов`язання виключити позивача зі списків військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому вичерпуються їх реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що "за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд звертає уваги на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008.

Абз. 2 п. 225 Положення №1153/2008 визначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: - підстави звільнення з військової служби; - думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; - районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Серед цих підстав відсутні скасування наказу про призов особи на військову службу та наказів щодо зарахування до списків особового складу військової частини.

Позивач із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про його звільнення із зазначенням підстав, визначених ст. 26 Закону №2232-ХІІ, за наслідками розгляду якого мало бути прийняте відповідне рішення, не звертався.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази є актами індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час звернення до суду з даним позовом та вирішення справи такі вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби. Після видання спірних наказів виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008. Цими актами не передбачено звільнення з військової служби внаслідок скасування наказів про призов та про призначення до військової частини.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Суд також враховує, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

Судом встановлено, що позивача з 09.03.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду радіотелефоніста відділення управління командира батареї взводу управління 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).

Отже, скасування оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про його призов та призначення до військової частини після їх реалізації та вичерпання ними своєї дії порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

Враховуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що підстави для скасування оскаржуваних наказів відповідачів та зобов`язання виключити позивача зі списків військової частини НОМЕР_1 , - відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, оцінюючи в сукупності наявні в справі письмові докази з урахуванням вищевикладених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського ТЦК та СП, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Представник позивача адвокат Морозова Оксана Володимирівна (вул. Головна, 76/1 м. Чернівці);

Відповідач 1 Чернівецький міський ТЦК та СП (вул. Головна, 119, м. Чернівці, );

Відповідач 2 Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя В.О. Григораш