Справа № 522/14654/23
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/522/304/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управлення Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення № 219 від 05.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що прийнято провідним спеціалістом відділу адміністративного провадження Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Андріаном Главацьким та затверджено тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Іваном Безкищенко.

ГУ ДМС України в Одеській області надано відзив на позовну заяву, в якому відповідачем висловлено незгоду з позовними вимогами через їх необґрунтованість.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд позов задовольнити,

Представник відповідача у судовому засідання просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 30.01.2022 року, легально, через КПП «Маріупольський морський торгівельний порт» по посвідченню особи моряка серії та номеру S00016674 терміном дії з 26.07.2021 року по 27.01.2026 року. Також має при собі паспортний документ громадянина Арабської Республіки Єгипет для виїзду за кордон на його ім`я, серії та номеру НОМЕР_1 терміном дії з 06.08.2017 по 05.08.2024.

Територіальним підрозділом сфери міграційного контролю встановлено, що ОСОБА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця проживання та законного джерела існування, у останнього як в м. Одесі та в Одеській області, так і в Україні не має.

Також встановлено, що позивач ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно зі ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення відповідного штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

За порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, 05.07.2023 року стосовно громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 010076 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.07.2023 року серії та номеру ПН МОД 010177 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1 700 гривень.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП позивач адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень добровільно сплачено, що підтверджується банківською квитанцією банку платника АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на виїзд іноземних громадян або осіб без громадянства за межі України не обмежено.

Згідно електронної бази даних ІП «Облік іноземців та біженців» ДМС, «БД реєстр» ЄІАС УМП громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 для продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування до територіальних органів ДМС, у тому числі до ГУ ДМС в Одеській області та до центрів надання адміністративних послуг, починаючи з 01.05.2022 року з необхідними документами не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 05.07.2023 року прийняте рішення № 219 про примусове повернення в країну походження стосовно громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 03.08.2023.року.

Під час надання пояснень від 05.07.2023 року та розписки, яка є невід`ємною частиною рішення № 219 від 05.05.2023 року, позивач суть скоєного правопорушення, прописом вказав перекладача не потребує, та підтвердив власноручним підписом.

Згідно інформації Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01.08.2023 у визначений термін з території України не виїхав.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлені засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства, а саме: іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Позивач для добровільного повернення до країни походження або третьої країни іноземця до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, з відповідною заявою не звертався. Також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до відповідача не звертався.

Таким чином, позивач з 01.05.2022 року по 05.07.2023 року не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища, чим порушив вимоги діючого міграційного законодавства України та продовжив перебувати на її території без законних на те підстав.

Крім того, суд звертає увага на те, що Верховний Суд в постанові від 07.02.2023 по справі № 522/7918/22 зазначив, що «Між тим, Верховний Суд поділяє міркування позивача стосовно ускладнень у виїзді за межі України, які пов`язані із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України і введенням воєнного стану у зв`язку із цим. Проте, Суд погоджується щодо таких труднощів напочатку вторгнення в Україну, що пов`язано з масштабним відтоком громадян закордон.

Одночасно, Суд поділяє доводи судів попередніх інстанцій, що указаний аргумент нівелюється загальновідомим фактом чисельного виїзду українців та осіб інших національностей, які проживали на території України, закордон з огляду на активні бойові дії. Тому, Суд не вбачає указаний довід таким, що слугує належним обґрунтуванням перебування ОСОБА_2 на території України у строк понад 180 днів з моменту в`їзду в Україну».

Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постанові Верховного Суду від 27.04.2023 року у справі № 522/11882/22.

Враховуючи те, що позивач з заявою до територіальних органів ДМС, у тому числі до ГУ ДМС в Одеській області та до центрів надання адміністративних послуг продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування, не звертався, тому не дотримання правил законного перебування позивача є прямим наслідком для визначення його нелегальним мігрантом та притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу і прийняття органом міграційної служби рішення про його примусове повернення до країни громадянської належності або третьої країни іноземця.

Таким чином, підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності або третьої країни іноземця є перебування останнього на території України з порушенням чинного законодавства, а тому суд вважає, рішення відповідача № 219 від 05.07.2023 року було прийнято правомірно з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на Головне управління державної міграційної служби України у Одеській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції.

Узагальнюючи наведене, суд переконаний про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управлення Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 24.08.2023 року

Суддя:

21.08.2023