Справа № 440/5232/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 р.Справа № 440/5232/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного військового комісаріату на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 (суддя Сич С.С.; м. Полтава) по справі № 440/5232/22

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріата Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-2), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що полягали у порушенні норм діючого законодавства, недотриманні обов`язкових процедур щодо призову на військову службу осіб в особливий період, навмисному ігноруванні відомостей особової справи ОСОБА_1 , місця його роботи, сімейного стану, замовчуванні інформації від ОСОБА_1 щодо його прав та обов`язків та направлення ОСОБА_1 на військову службу;

- зобов`язати Другий відділ Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки вчинити дії на користь ОСОБА_1 , а саме:

- негайно звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі відстрочки від 09.03.2022;

- негайно зв`язатися з командиром військової частини або іншою особою в місці, де знаходиться ОСОБА_1 , наказати негайно звільнити ОСОБА_1 з військової служби та забезпечити невідкладне, безпечне доставлення (повернення) ОСОБА_1 за місцем прописки;

- сприяти, докладати всіх зусиль до виконання рішення суду якомога швидше та безпечніше.

- стягнути з відповідача на користь позивача 150000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.02.2022 після вторгнення військ Російської Федерації на територію України та оголошення воєнного стану і загальної мобілізації ОСОБА_1 28.02.2022 прибув до Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та склав рапорт про те, що не має скарг на стан здоров`я, проте, бажання служити в армії Збройних Сил України не висловлював. 09.03.2022 позивач отримав телефонний дзвінок із запрошенням до Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки і в цей самий день його було відправлено до підрозділу військової частини, хоча посадовим особам Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з особової справи ОСОБА_1 було відомо, що він працює вчителем початкових класів у школі, тому не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Вказує, що був заброньованим, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина позивача перебуває у відпустці та потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 по справі № 440/5232/22 адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Гагаріна, 1, м. Глобино, Кременчуцький район, Полтавської області, 39000), Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ідентифікаційний код 07851296, вул. Шевченка, 78-А, м. Полтава, 36039) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №38 від 09 березня 2022 року "Про призов військовозобов`язаних на службу до Збройних Сил України під час мобілізації" в частині призову по мобілізації 09 березня 2022 року, військовозобов`язаного, який призначений у команду № НОМЕР_2 і відправлення у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 солдата ОСОБА_1 , 1998 року народження.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ідентифікаційний код 07851296, вул. Шевченка, 78-А, м. Полтава, 36039) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2025 грн. (дві тисячі двадцять п`ять гривень).

Відповідач-2, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 по справі № 440/5232/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що чинне законодавство України не забороняє у добровільному порядку, без відповідного виклику, приходити на збірні пункти чи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чи військової частини, чи СБУ, чи органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з метою призову по мобілізації. Вказує, що ОСОБА_1 не викликався з метою призову під час мобілізації, що підтверджується самим позивачем, натомість, позивач самостійно добровільно з`явився до Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для мобілізації за власним бажанням. Пояснює, що ОСОБА_1 при добровільному призові на військову службу під час мобілізації не надавав відповідачам документів, які б підтверджували, що позивач працює в закладі загальної середньої освіти як педагогічний працівник за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки, у обліковій картці позивача у графі місця роботи вказано про те, що він тимчасово не працює, сімейний стан - неодружений, позивач подав заяву про те, що скарг на стан здоров`я не має, вважає себе придатним до військової служби. Зазначає, що ОСОБА_1 знав, що він не підлягає призову на період мобілізації та воєнний час, однак самостійно прибув до Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою призову по мобілізації та приховав від співробітників територіального центру комплектування та соціальної підтримки наявну у нього підставу для непризову, довідку з місця роботи про те, що він працює вчителем та має 1,4 ставки посадовим особам Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надав, тому останні не мали відомостей про наявність у позивача підстав для непризову по мобілізації.

Позивач, у надісланому запереченні на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 24.10.2018 по 22.04.2020 (а.с. 14-15, 73).

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 №91 від 22.04.2020 ОСОБА_1 зарахований до військового оперативного резерву першої черги, про що наявний відповідний запис у військовому квитку ОСОБА_1 , виданому Кременчуцьким військовим комісаріатом Полтавської області 18.10.2018 (а.с. 24).

Довідкою Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2022 №01-31/313 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийнятий на посаду вчителя початкових класів Горбівського НВК Градизької селищної ради 03.09.2018 та в 2021-2022 році мав 1,4 ставки (а.с. 74).

28.02.2022 ОСОБА_1 самостійно, без виклику, прибув до Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки), що є відокремленим підрозділом Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та подав заяву про те, що скарг на стан здоров`я не має, вважає себе придатним до військової служби, що зареєстрована у Журналі реєстрації вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_4 за вх. №936/3 від 28.02.2022 (а.с. 71-72).

Наказом начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №38 від 09.03.2022 "Про призов військовозобов`язаних на службу до Збройних Сил України під час мобілізації" солдат ОСОБА_1 , 1998 р.н., призваний по мобілізації 09.03.2022, призначений у команду № НОМЕР_2 і відправлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 (а.с. 75), про що наявний запис у військовому квитку ОСОБА_1 (а.с. 16).

16.06.2022 позивач звернувся до суду з позовом у цій справі про оскарження дій Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що полягають у порушенні норм діючого законодавства, недотриманні обов`язкових процедур щодо призову на військову службу осіб в особливий період, навмисному ігноруванні відомостей особової справи ОСОБА_1 , місця його роботи, сімейного стану, замовчуванні інформації від ОСОБА_1 щодо його прав та обов`язків та направлення ОСОБА_1 на військову службу.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що особи, зазначені в абзаці третьому частини другої статті 23 Закону №3543-XII, до яких відноситься ОСОБА_1 , під час мобілізації, на особливий період не можуть бути призвані на військову службу навіть за їхньою згодою, а тому, здійснюючи призов ОСОБА_1 до мобілізації 09.03.2022 відповідач діяв з порушенням абзацу третього частини 2 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та частини 8 статті 39-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону №2232, військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 1 Закону №2232, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону №2232, призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з вказаним Указом, мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі по тексту - Закон №3543-ХІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Зокрема, відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Згідно з пунктом 12 Положення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, відповідно до абзацу третього частини 2 статті 23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вказує, що обов`язковою умовою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в умовах особливого періоду для наукових і науково-педагогічних працівників наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь є їхня зайнятість за основним місцем роботи у цих закладах не менш як на 0,75 ставки.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2022 ОСОБА_1 самостійно, без виклику, прибув до Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки), що є відокремленим підрозділом Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та подав заяву про те, що скарг на стан здоров`я не має, вважає себе придатним до військової служби, що зареєстрована у Журналі реєстрації вхідних документів 2 відділу Кременчуцького РТЦК та СП за вх. №936/3 від 28.02.2022 (а.с. 71-72).

Наказом начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №38 від 09.03.2022 "Про призов військовозобов`язаних на службу до Збройних Сил України під час мобілізації" солдат ОСОБА_1 , 1998 р.н., призваний по мобілізації 09.03.2022, призначений у команду № НОМЕР_2 і відправлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 (а.с. 75), про що наявний запис у військовому квитку ОСОБА_1 (а.с. 16).

Довідкою Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2022 №01-31/313 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийнятий на посаду вчителя початкових класів Горбівського НВК Градизької селищної ради 03.09.2018 та в 2021-2022 році мав 1,4 ставки (а.с. 74).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 11 ст. 38 Закону №2232, призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Таким чином, на позивача, як на військовозобов`язаного, на момент виникнення спірних правовідносин, було покладено обов`язок повідомляти відповідний орган, де він перебував на військовому обліку, зокрема, про його місце роботи. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивачем до Другого відділу Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надавалися будь-які документи на підтвердження того, що він працює у закладі середньої загальної освіти та його зайнятість за основним місцем роботи у цьому закладі становить не менш як 0,75 ставки.

Крім того, слід зазначити, що вищевказана довідка Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області №01-31/313 була видана лише 14.07.2022, тоді як ОСОБА_1 призвано на військову службу ще 09.03.2022. Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин, така довідка взагалі не існувала та не могла бути надана відповідачу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах сімейний стан позивача (одружений) та наявність малолітньої дитини не є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ..

Таким чином, позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем порядку мобілізації військовозобов`язаного чи безпідставної відмови у наданні йому відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону №3543-XII, а відтак, колегія суддів вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного військового комісаріату задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 по справі № 440/5232/22 скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу начальника Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №38 від 09 березня 2022 року "Про призов військовозобов`язаних на службу до Збройних Сил України під час мобілізації" в частині призову по мобілізації 09 березня 2022 року, військовозобов`язаного, який призначений у команду № НОМЕР_2 і відправлення у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 солдата ОСОБА_1 , 1998 року народження та в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2025 грн. (дві тисячі двадцять п`ять гривень).

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 24.08.2023 року