Справа № 580/1701/22
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1701/22 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Кузьмишиної О.М. та Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Черкаській області, викладене у формі листа № 29/4 від 15.11.2021 про відмову йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 80% на підставі травми, отриманої під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області призначити, нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 80% на підставі травми, отриманої під час виконання мною службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що МСЕК визначила позивачу групу інвалідності на чотири дні пізніше строку вказаному у п.3 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про Національну поліцію», тому його вини у порушенні вказаного строку немає.

Також апелянт зауважує, що відповідач незаконно відмовив йому у виплаті допомоги за відсутності підстав, визначених ст.101 ЗУ «Про Національну поліцію».

Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді заступника начальника Лисянського відділення Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, маючи спеціальне звання майора поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 26.02.2021 №90 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу.

07.09.2021 на засіданні обласної медико-соціальної експертної комісії №1 позивачу встановлена ІІ група інвалідності безтерміново, захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 07.09.2021 серії 12 ААВ №354507.

22.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.

01.11.2021 відповідачем затверджено висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу була встановлена після спливу шести місяців від дня звільнення зі служби в поліції.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся в суд з даним позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що інвалідність позивачу встановлена більше ніж протягом шести місяців після його звільнення зі служби поліції, однак матеріали справи не містять доказів поважності причин пропуску позивачем вищезазначеного строку, як наслідок, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів вбачає підстави для задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 статті 97 Закону № 580-VIII визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 6 статті 100 Закону № 580-VIII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), яким встановлено механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій визначено.

Підпунктом 2 п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 визначено, що днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 розділу III Порядку № 4).

Приписами п. 5 розділу III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);

3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);

4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності);

8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку № 4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

При цьому, відповідно до пункту 5 розділу І Порядку № 4 одноразова грошова допомога не призначається і не виплачується за наявності підстав, визначених статтею 101 Закону № 580-VIII.

Статтею 101 Закону № 580-VIII передбачено вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідно до наявного у матеріалах справи листа відповідача від 15.11.2021 року №29/Ч-212 вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги по втраті працездатності в результаті інвалідності став факт того, що передбачений Законом термін з дати звільнення позивача з поліції до дати визначення інвалідності перевищений і становить шість місяців 04 дня.

Щодо вказаних обставин, колегія суддів наголошує, що згідно наявного в матеріалах справи акту про нещасний випадок №39 (25.09.2020), комісія з розслідування дійшла висновку, що нещасний випадок з позивачем стався в період проходження ним служби при виконанні службових обов`язків.

Крім того, з наявного в матеріалах справи направлення вбачається, що управління кадрового забезпечення відповідача, 23.03.2021 звернулось із направленням до голови лікарсько-консультативної комісії, в якому просили, за наявності показань, направити на медико-соціальну експертну комісію колишнього працівника Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 , звільненого зі служби в поліції 03.03.2021 для визначення групи інвалідності або відсотків втрати працездатності.

Так, з виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії вбачається, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності 07.09.2021 , причина інвалідності - так, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Інвалідність встановлена безтерміново.

Таким чином, враховуючи, що позивача було звільнено зі служби в поліції 03.03.2021, а групу інвалідності йому встановлено 07.09.2021, то шестимісячний строк визначений Законом дійсно сплив.

Водночас, колегія суддів зауважує, що в даному випадку такий строк перевищено на 4 дні, при цьому з незалежних від позивача причин.

Суд зауважує, що питання пов`язані зі встановленням інвалідності позивачу, жодним чином не відносяться до сфери його відповідальності та компетентності, а вирішуються виключно уповноваженим на те органом, за наявності визначених законодавством підстав.

Таким чином, в даному випадку, на переконання колегії суддів, відсутня вина позивача, позаяк встановлення уповноваженим органом інвалідності не залежить від вчинення позивачем дій спрямованих на отримання одноразової грошової допомоги.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач, вже 19.10.2021 звернувся до відповідача з відповідною заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги в результаті визначення інвалідності, що настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків. Вказане свідчить про бажання позивача неодмінно реалізувати своє законне право на отримання грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що строк на який вказує відповідач при прийнятті оскаржуваної відмови порушено з незалежних від позивача обставин, що свідчить про поважність причин пропуску такого строку.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваній відмові, відповідачем не наведені підстави відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, які передбачені безпосередньо ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію».

Принагідно, суд звертає увагу, що статтею 101 Закону № 580-VIII передбачено вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються. І причина вказана в листі відповідача не належить до таких випадків.

Доводи відповідача про те, що законодавством установлено преклюзивний шестимісячний строк з моменту звільнення до встановлення групи інвалідності, тобто строк з яким пов`язане існування права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права, з посиланням на такий висновок Верховного Суду у справі №580/3295/20 від 15.02.2022, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк висновок Суду у вказаній справі стосувався реалізації права особи на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Вказаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню.

Водночас, в межах вказаної справи Судом не розглядалось питання щодо порушення шестимісячного строку з моменту звільнення особи до встановлення їй групи інвалідності з обставин незалежних від її волі. Таким чином, обставини даної справи відмінні від обставин встановлених судом у справі №580/3295/20, а тому висновки Верховного Суду у вказаній справі не підлягають до застосування при вирішенні даного спору.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 6 Конвенції установлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Колегія суддів звертає увагу, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що для належного способу захисту, необхідного для поновлення прав позивача, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та скласти і затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності та видати наказ про виплату такої допомоги у розмірі, визначеному ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись ст. ст. 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати ГУ НП в Черкаській області на підставі раніше поданої ОСОБА_1 заяви від 19.10.2021 року і доданих до неї документів та у відповідності до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4, скласти і затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності та видати наказ про виплату такої допомоги у розмірі, визначеному ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: О.М. Кузьмишина

В.В. Кузьменко