Справа № 359/6235/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/6235/23 Суддя (судді) першої інстанції: Яковлєва Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20 червня 2023 року ВП НОМЕР_1 Бориспільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20 червня 2023 року ВП НОМЕР_1 Бориспільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 20 червня 2023 року ВП НОМЕР_1 Бориспільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не повернення виконавчого документу стягувану та зобов`язати Бориспільський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавчий лист від 08 вересня 2015 року Бориспільського міськрайонного суду Київської області за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2010 року по справі №2а-372/2009 (6а/359/17/2015; 359/6331/15-а) стягувачу без прийняття до виконання;

- судові витрати стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно частини п`ятої статті 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, тому враховуючи, що виконавчий лист від 08.09.2015 був виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2010 року по справі №2а-372/2009 (ба/359/17/2015; 359/6331/15-а), тому саме Бориспільський міськрайонний суд Київської області є тим судом, який має розглядати даний позов.

Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Передаючи дану позовну заяву до Київського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки пред`явлений ОСОБА_1 не підсудний Бориспільському міськрайонному суду Київської області, так як за правилами розмежування предметної юрисдикції даний позов віднесено до підсудності окружного адміністративного суду, тому зазначену справу слід передати на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною першою статті 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам, як адміністративним підсудні справи: 1) з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) деякі адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) деякі адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (частина друга статті 20 КАС України).

За правилами пунктів 2 і 3 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Як свідчать матеріали справи, предметом оскарження у даній справі є оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про арешт коштів боржника в межах виконання виконавчого листа від 08 вересня 2015 року Бориспільського міськрайонного суду Київської області, та визнання протиправною бездіяльністю відповідача щодо не повернення виконавчого листа від 08 вересня 2015 року Бориспільського міськрайонного суду Київської області за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2010 року по справі №2а-372/2009 (6а/359/17/2015; 359/6331/15-а) стягувачу без прийняття до виконання.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно- правовими актами.

У силу вимог частини першої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, вказаними положенням Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право зокрема сторони виконавчого провадження звернутися з позовом про оскарження рішень, дій та бездіяльності виконавця до суду, який видав виконавчий документ, але при цьому встановлено також порядок такого звернення, а саме - в порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону №1404-УІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, частиною другою статті 74 Закону № 1404-УПІ закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

У той же час, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України, норми цієї статті є спеціальними при розгляді справ щодо оскарження рішень державного виконавця в адміністративних справах.

Так, відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У силу вимог частини п`ятої статті 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто, враховуючи приписи статті 287 КАС України, розгляд спорів про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними судових рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, віднесені лише до повноважень місцевого адміністративного суду.

В усіх інших випадків адміністративні справи, крім справ, передбачених частиною першою статті 20 КАС України, розглядаються окружними адміністративними судами.

Відповідно, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Враховуючи, що позивач, подаючи даний позов оскаржив бездіяльність державного виконавця у межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 08 вересня 2015 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області по справі №2а-372/2009 (6а/359/17/2015; 359/6331/15-а), який розглядав дану справу як місцевий адміністративний суд, та оскаржив постанови, винесені при виконання даного виконавчого листа про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, відтак саме даний місцевий суд, який видав виконавчий лист як адміністративний суд, має вирішувати такий спір.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана справа підлягає передачі за підсудністю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про передачу даної справи на розгляд до Київського окружного адміністративного суду є передчасною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого суду як відповідного адміністративного суду.

При цьому, суд звертає увагу, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», № 23805/94 п. 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав може унеможливити доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про передачу справи до Київського окружного адміністративного суду - скасувати та направити справу до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023 року - скасувати, а справу № 359/6235/23 направити до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.П. Мельничук