Справа № 340/3633/23
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3633/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне Управління Пенсійного фонду в Донецькій області (84122, м. Слов`янськ, Донецька обл., площа Соборна, 3, ).

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 09.08.2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.01.1986 року та період з роботи з 20.02.1979 по 28.12.1993 р. у колгоспі "Родина" Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області (реорганізованому у колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) "Родина", 30.04.2000 року у ТзОВ "КСП "Родіна") та повторно розглянути заяву від 21.03.2022 р. про призначення пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.03.2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Відповіді на свою заяву позивачка не отримала.

В подальшому, в зв`язку із активними бойовими діями на території Донецької області, позивач змушена була залишити постійне місце проживання та взята на облік як внутрішньо переміщена особа з 27.10.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В грудні 2022 року позивач звернулась до територіального відділення Пенсійного фонду з метою з`ясування питання щодо розгляду її заяви про призначення пенсії та на початку 2023 року отримала копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 09.08.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач вказує, що у відповідності до змісту вказаного рішення, до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи, що занесені до трудової книжки № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року, оскільки інформація на титульному листі внесена із порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок (не зазначено повну дату народження);

- період з 20.02.1979 року по 28.12.1993 рік, оскільки записи до трудової книжки внесено з порушенням Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310. Довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу (за необхідністю) не надано.

Посилаючись на те, що працівник не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення будь-яких документів на підприємстві, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 09.08.2022 року позивачці було відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю у неї необхідного страхового стажу, оскільки за наслідками розгляду поданих позивачкою документів було встановлено, що загальний стаж роботи складає 26 років, 10 місяців, 25 днів. Вказані у рішенні періоди роботи не були зараховані через порушення, на думку відповідача, норм законодавства щодо внесення записів у трудову книжку.

У зв`язку із наведеним, відповідач вважає, що відмовляючи у призначенні позивачеві пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону № 1058, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30 червня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 21.03.2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, до якої, зокрема, додала копію трудової книжки № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року.

За принципом екстериторіальності вказана заява передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, яке, рішенням від 09.08.2022 року відмовило у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, у зв`язку із тим, що за наслідками розгляду поданих позивачем документів, загальний страховий стаж позивача склав 26 років, 10 місяців, 25 днів.

У рішенні зазначено, що до загального страхового стажу позивача не зараховані:

- періоди роботи, що занесені до трудової книжки № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року, оскільки інформація на титульному листі внесена із порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок (не зазначено повну дату народження);

- період з 20.02.1979 року по 28.12.1993 рік, оскільки записи до трудової книжки внесено з порушенням Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310. Довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу (за необхідністю) не надано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1статті 8 Закону № 1058-ІVправо на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону № 1058-ІVвизначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною 4статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 56 Закону № 1788-XII», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За приписами ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що для призначення пенсії за віком за даними трудової книжки необхідна наявність в ній відомостей щодо стажу роботи. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Відповідно до ч. 1ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,4ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ізст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З копії трудової книжки № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року позивача вбачається, що у ній містяться записи, зокрема про трудовий стаж колгоспника (запис від 02.01.1986 року) в шість років дев`ять місяців та сімнадцять днів. Підстава - трудова книжка колгоспника НОМЕР_3 .

Також, трудова книжка містить інші записи про роботу позивачки в Красноармійському МРО " ОСОБА_2 "; в Донецькому обласному об`єднанні "Сортсемовощ", в Великоновосілківському вузлі поштового зв`язку, тощо.

Відповідачем зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки не повністю вказано дату народження ОСОБА_1 , що стало підставою для незарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи, що занесені до цієї трудової книжки - № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року.

Відповідно до п.2.2. Порядку ведення трудових книжок, станом на час заповнення трудової книжки позивача, був урегульований також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийняття на роботу. До трудової книжка вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Зі змісту титульної сторінки трудової книжки позивачки вбачається, що дата її народження вказана не повністю, лише зазначено рік народження (а.с.10).

Підпунктом 1.1 Інструкції № 162було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п. 2.3.Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції №162).

Згідно пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, а наявність такого недоліку у трудовій книжці, як відсутність дня та місяця народження власника трудової книжки за наявності року народження, не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Положення № 310, Інструкції № 162, тощо.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Матеріали справи не містять доказів посилань відповідача на те, що записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, містять протиріччя, та не підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

При цьому, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того суд зазначає, що частиною третьою статті 44 Закону №1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про те, що до стажу позивача не можуть бути зараховані періоди роботи що занесені до трудової книжки № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року, оскільки інформація на титульному листі трудової книжки не містить повну дату народження її власниці, за відсутності зауважень щодо виконання записів про періоди роботи, не є належною підставою для відмови у зарахуванні таких періодів до страхового стажу, а тому рішення в цій частині є протиправним.

Що стосується періоду з 20.02.1979 по 28.12.1993 року то суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення та матеріалів справи, цей період не зараховано через порушення, на думку відповідача, Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 року «Про трудові книжки колгоспників», яка набрала чинності 01.01.1977 року (далі Положення № 310) (а.с.14).

Відповідно до п.1 Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Згідно пункту 5 Положень № 310, до трудової книжки колгоспника здійснюються записи про членство у колгоспі, дані про трудову участь прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової діяльності, його виконання.

Відповідно до п. 6 Положень № 310, усі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи у колгоспі підписом голови колгоспу чи спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Першим записом трудової книжки № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року є запис від 02.01.1986 року "трудовий стаж колгоспника складає шість років дев`ять місяців сімнадцять днів". В колонці "на підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)" вказано - "трудова книжка колгоспника НОМЕР_3 " (а.с.10).

Документальних доказів, як і пояснень відносно того, чи надавалась копія трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 разом з заявою про призначення пенсії позивачкою, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 до справи надано довідку Комунального закладу "Великоновосілківський об`єднаний трудовий архів" від 29.10.2022 року №07-03/14-Д, відповідно до змісту якої документи з кадрових питань ліквідованого сільськогосподарського підприємства (колгоспу "Родина" Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, реорганізованого у КСП "Родина", а з 30.04.2000 - у ТОВ "КСП Родина") знаходяться на зберіганні в Комунальній установі "Великоновосілківський об`єднаний трудовий архів", розміщеній по вулиці Шкільній, 42 у смт.Велика Новосілка Волноваського району Донецької області. На разі, доступу до документів, у зв`язку з активними бойовими діями, що відбуваються на території селища немає (а.с.13).

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, посилання в оскаржуваному рішенні на неврахування вказаного періоду до страхового стажу через ненадання довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлення річного мінімуму, перейменування/реорганізацію колгоспу, за відсутності вказівки про конкретне порушення в частині внесення записів до трудової книжки без зазначення до якої саме - трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 чи трудової книжки № НОМЕР_2 від 08.01.1986 року, є недотриманням вимог обґрунтованості прийняття рішення суб`єкта владних повноважень в розумінні частини другої статті 2 КАС України.

При цьому, суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати свої повноваження (зокрема у зв`язку із бойовими діями та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів, тощо, на тимчасово окупованій території України). Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

Суд звертає увагу на те, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Позивачка опинилася в ситуації, що, відповідно, позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на пенсію з мотивів неможливості отримання довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлення річного мінімуму, перейменування/реорганізацію колгоспу з підстав розташування підприємства яке володіє такою інформацією в зоні бойових дій, в зв`язку з якими воно тимчасово не може їх надати.

Суд також зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Аналогічна позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №672/914/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №127/1849/17.

В своїй позовній заяві відносно періоду роботи з 20.02.1979 року по 28.12.1993 року ОСОБА_1 вказала, що "у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду роботи містяться всі необхідні відомості, а саме: про прийняття та про звільнення з роботи, зазначено посаду на яку прийнято, номер та дату відповідних наказів. Записи завірені підписом уповноваженої особи та скріплені печаткою підприємства. Викладені в оскаржуваному рішенні недоліки заповнення трудової книжки позивача за період її роботи з 20.02.1979 року по 28.12.1993 року свідчать про неповноту запису у трудовій книжці, однак неповнота запису не можу розцінюватись як його відсутність та бути підставою для неврахування працівнику періоду роботи до загального трудового стажу" (а.с.4).

Оцінюючи дане пояснення, зважаючи на те, що трудова книжка № НОМЕР_2 позивачки заведена 08.01.1986 року, тобто після 20.02.1979 року, суд сприймає це пояснення як опис записів у трудовій книжці колгоспника. Однак, її копії до справи позивач не надала, документальних доказів її перевірки під час розгляду заяви про призначення пенсії матеріали справи не містять. Натомість, за умови її наявності, позивачка не позбавлена права подати її додатково для повторного розгляду заяви про призначення пенсії.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач, користуючись, зокрема, наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різних способів та засобів для дотримання своїх зобов`язань, протиправно не врахував під час вирішення питання про призначення позивачці пенсії, відповідно до її заяви від 10.05.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», записи в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, та записи в якій підтверджують періоди роботи позивача, у зв`язку із чим, рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, суд визнає протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, і вважає наявними підстави для повторного розгляду заяви та доданих документів про призначення пенсії позивачу.

При цьому, з огляду на відсутність у відповідача під час розгляду заяви довідки Комунального закладу "Великоновосілківський об`єднаний трудовий архів" від 29.10.2022 року №07-03/14-Д, а також ненадання сторонами беззаперечних документальних доказів надання оцінки відповідачем під час розгляду заяви про призначення пенсії змісту трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 , суд не вбачає на разі правових підстав для зобов`язання відповідача беззаперечно зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 20.02.1979 по 28.12.1993 р. з огляду на дискрецію пенсійного органу в питанні призначення пенсії.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІVвизначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначення пенсії та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо, зокрема, спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме у сумі 1073,60 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 09 серпня 2022 року, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовлено в призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 березня 2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Черкаської області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА