Справа № 460/6938/23
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/6938/23 пров. № А/857/11593/23

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Гудима Л.Я.

при секретарі судового засідання: Кардаш В.В.

за участю представника позивача: Губар В.Є.,

представника відповідача: Дмитрук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду 24 травня 2023 року (рішення ухвалене у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження судом у складі головуючого судді Гудима Н.С.) у справі №460/6938/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2023 року позивач ОСОБА_1 через представника звернувся до суду із позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» (далі ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)»), в якому просив визнати протиправними дій ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» щодо незабезпечення засудженого спортивним інвентарем, в тому числі тренажерами, зазначеними в абз.2 листа відповідача від 06.03.2023 №06/937 та зобов`язати забезпечити його спортивним інвентарем, в тому числі тренажерами, зазначеними в абз. 2 листа відповідача № 06/937 від 06.03.2023, шляхом надання доступу до цього спортивного інвертаря, відповідно до розпорядку дня установи.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)». У вказаній установі є два окремі приміщення у холі сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі обладнані спортивним інвентарем, в т.ч. тренажерами, доступу до яких позивач не має. Забезпечення позивача спортивним обладнанням та інвентарем є не правом, а обов`язком установи. Відповідач, діючи дискримінаційно, умисно розмістив частину спортивного інвентаря у приміщеннях, доступ до яких мають лише засуджені, у яких є дозвіл на участь у групових заходах, тим самим обмежив доступ позивача до цього спортивного інвентаря за відсутності будь-яких правових підстав.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом всіх обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.05.2019 у справі №369/420/17 ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі.

З 11.07.2021 ОСОБА_1 відбуває покарання у ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)».

В лютому 2023 року представник позивача звернувся до ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» з запитом щодо надання позивачу доступу до спортивного інвентаря.

Листом № 06/937 від 06.03.2023 начальник ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» повідомив представника позивача, що позивач має доступ до чотирьох прогулянкових двориків сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі щоденно з 08 год. 45 хв. до 16 год. 30 хв. відповідно до затвердженого розпорядку установи. Відповідно абз.3 п.6 розділу ХХ Правил внутрішнього розпорядку для установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823 від 28.08.2018, дані прогулянкові дворики обладнані перекладиною, бруссями та лавками. Також повідомив, що на секторі у холі функціонує два окремих приміщення, які згідно з Паспортом об`єкта не є прогулянковими двориками. Цільове призначення даних окремих приміщень, які обладнані спортивним інвентарем, в т.ч. тренажерами й тенісним залом, виключно для засуджених, які мають дозвіл на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру відповідно до ст.151-1 КВК України. До засудженого ОСОБА_1 дана законодавча норма може бути застосована 07.06.2026.

Не погодившись з такою відмовою та вважаючи, що відповідач не забезпечив позивача спортивним інвентарем: в т.ч. тренажерами, він звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 утримується в приміщенні камерного типу і не відбув строк покарання, передбачений ст.151-1 КВК та не має дозволу на участь у групових заходах фізкультурно-оздоровчого характеру, тому дії відповідача є правомірними та не порушують прав позивача.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних підстав.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими регламентує кримінально-виконавче провадження.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними (ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України).

Відповідно до ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Основи правового статусу засуджених визначені ст. 7 КВК України, відповідно до якої держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Згідно ст. 5 КВК України кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 (далі - Правила), відповідно до пункту 1 Розділу І яких, ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Частиною 3 ст.107 КВК України встановлено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Згідно з п.1 розділу VI Правил розпорядок дня складається з підйому, туалету, фізичної зарядки, приймання їжі, розводу на роботу, перебування на виробництві та навчанні, перевірки наявності засуджених, проведення виховних, культурно-масових та спортивно-оздоровчих заходів тощо. При цьому передбачаються безперервний восьмигодинний сон засуджених і надання їм вільного часу не менше ніж дві години.

Абзацом 11 ч.1 ст. 107 КВК України визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України: брати участь у роботі самодіяльних організацій та гуртків соціально корисної спрямованості, займатися фізичною культурою і спортом.

Зазначеній нормі кореспондує п.2 розділу ІІ Правил, відповідно до якого засуджені мають право, зокрема, брати участь у роботі самодіяльних організацій та гуртків соціально корисної спрямованості (крім осіб, засуджених до арешту), займатися фізичною культурою і спортом, користуватися бібліотекою, настільними іграми.

Згідно пункту 6 розділу XX Правил фізкультурно-оздоровчі заходи серед засуджених проводяться у встановлений розпорядком дня час та в межах установи виконання покарань. У виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, виправних центрах та дільницях соціальної реабілітації (адаптації) такі заходи можуть проводитися за межами жилої зони установи виконання покарань, але в межах дислокації установи.

Адміністрація установи виконання покарань вживає заходів щодо забезпечення засуджених спортивним обладнанням, інвентарем та настільними іграми (шахи, шашки, нарди, доміно), користуватися якими засуджені можуть у вільний від роботи час.

Для засуджених, які тримаються у ДІЗО, ПКТ (ОК), карцері та ПКТ виправних колоній (секторів) максимального рівня безпеки, у прогулянкових двориках встановлюються перекладина і брусся, лавка, яка надійно кріпиться до підлоги, а також за можливості їх розміщення - стіл для гри в настільний теніс, велотренажер, кардіотренажер, силовий тренажер.

Під час судового розгляду встановлено, що ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)" має чотири прогулянкові дворики сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі, доступ до яких відповідно до затвердженого розпорядку установи засуджені мають щоденно з 08 год. 45 хв. до 16 год. 30 хв.

Такі прогулянкові дворики є ідентичними за виглядом і змістом та обладнані перекладиною, бруссями та лавками, що повністю відповідає вимогам абз.3 п.6 розділу ХХ Правил.

Аналізуючи зазначене, вказана норма містить вимогу щодо обов`язкового розміщення у прогулянкових двориках перекладини і бруссів, лавки, яка надійно кріпиться до підлоги. В свою чергу, стіл для гри в настільний теніс, велотренажер, кардіотренажер, силовий тренажер встановлюються у таких двориках за можливості.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 27.07.2012 №1118/5 «Норма забезпечення меблями, інвентарем і предметами господарчого призначення виправної колонії максимального рівня безпеки» переліку спортивного інвентарю, яким обов`язково повинен бути забезпечений засуджений до довічного позбавлення волі у колоніях максимального рівня безпеки не передбачено.

З огляду на зазначене, відповідач, обладнавши прогулянкові дворики перекладиною, бруссями та лавками, виконав обов`язкові вимоги щодо забезпечення засуджених максимального рівня безпеки спортивним обладнанням, інвентарем та надання їм можливості займатися фізичною культурою і спортом, що передбачено вищезазначеними Правилами.

Щодо доводів апеляційної скарги про нормативно передбачене право позивача на заняття фізичною культурою і спортом під час відбування покарання, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч.6 ст.151 КВК України при сумлінній поведінці і ставленні до праці після відбуття п`яти років строку покарання засудженому може бути дозволено брати участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру.

Відповідно до ч.2 ст.151-1 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки можуть бути переведені з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання.

Апеляційним судом встановлено, що з метою реалізації прав засуджених до довічного позбавлення волі на участь у заходах фізкультурно-оздоровчого характеру на секторі у холі ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» функціонує два окремих приміщення, які згідно з Паспортом об`єкта не є прогулянковими двориками.

Цільове призначення цих окремих приміщень, які обладнані спортивним інвентарем, в т.ч. тренажерами й тенісним залом, виключно для засуджених, які мають дозвіл на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру відповідно до ст.151-1 КВК України.

З огляду на те, що ОСОБА_1 утримується в приміщенні камерного типу і не відбув строк покарання, передбачений ст.151-1 КВК, на даний час немає підстав для застосування вказаної законодавчої норми.

Під час судового розгляду ні позивачем, ні його представником не представлено жодних доказів того, що ОСОБА_1 має дозвіл на участь у групових заходах фізкультурно-оздоровчого характеру, також в матеріалах справи відсутній такий дозвіл.

Разом з тим, як слідує зі змісту долученої до матеріалів справи характеристики, ОСОБА_1 у своїх діях проявляє недисциплінованість та небажання дотримуватись встановленого порядку відбування покарання, що має свідомий характер. Перебуває на профілактичних обліках як особа схильна до «нападу на представників адміністрації установи», «злісної непокори законним вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи» та «втечі з місць позбавлення волі». За весь період відбування покарання до позивача заходи заохочення не застосовувались, крім того останній має одну непогашену догану (недбайливе ставлення до майна колонії та створення загрози заподіяння шкоди такому майну) та одну непогашену сувору догану (зберігання забороненого предмету).

Колегія суддів також враховує, що з метою стимулювання правослухняної поведінки засуджених, відповідно до вимог ст. 123 КВК України, установою створено програми диференційованого виховного впливу на засуджених, проте згідно з відомостями відповідача ОСОБА_1 не бере участі в жодній з таких програм. Будь-яких доказів зворотного позивачем суду не надано та не повідомлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити правильний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року у справі №460/6938/23 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 22.08.2023