Справа № 193/897/23
Суддя: Томинець О. В.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/193/11/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 серпня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Хомич Н.О.

за участі: представника позивача Рясного В.Д. (у режимі відеоконференції),

представника відповідача Башинської О.С.(у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області з викликом сторін в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом представника позивача Морозова Вадима Юрійовича, який виступає в інтересах позивача ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2023року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов від представника позивача Морозова В. Ю., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , згідно з яким він просив суд визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ААА № 00008914 від 31.05.2023, винесену старшим державним інспектором відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн., у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Крім того, просив також стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із витрат на сплату судового збору у розмірі 536,80 грн. та на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову представник позивача вказує, що згідно змісту оскаржуваної постанови, 26.04.2023 о 00:02 хв. на км. 76+702 траси Н-11 Дніпропетровської області зафіксовано рух транспортного засобу марки «МАN ТGХ 18.440», д/н НОМЕР_1 , що належить позивачу, який допустив рух вказаного транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України, зокрема навантаження на строєну вісь транспортного засобу перевищувала на 6,6% (1,386 тон), чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП .

Представник позивача вважає, що оскаржувана постанова, складена з порушенням вимог КУпАП та ПДР України, оскільки за допомогою засобу автоматичної фіксації було зафіксовано лише сам вантажний транспортний засіб «МАN ТGХ 18.440» та окремо було зафіксовано задню частини причепу-контейнеровозу, але без відповідного реєстраційного номеру цього транспортного засобу. Окрім іншого постанова не містить відповідної інформації щодо результатів зважування як транспортного засобу так і напівпричепу, щодо нормативно габаритно-вагових параметрів транспортних засобів проїзд яких дозволений на шляхах автомобільної дороги. Зі змісту постанови не зрозуміло від яких показників маси транспортного засобу відштовхувався відповідач, а також відповідачем не вказано який саме підпункт 22.5 ПДР України порушено позивачем.

Окрім іншого, представник позивача наголошує на тому, що постанова не містить інформації щодо типу транспортного засобу та його повної маси, ширини, висоти, фактичної кількості коліс на вісі, не визначено тип транспортних засобів та відповідно не було враховано цю інформацію відповідачем під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови, відсутні фотофіксація кількості наявних осей у транспортного засобу, тобто постанова прийнята в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП.

Наголосив, що причіп марки «Berger», є контейнеровозом, загальна маса якого разом з вантажівкою, як видно у спірній постанові становила 42850 кг., відтак позивачем не було порушено рух т.з. із перевищенням нормативних параметрів, адже п. 22.5 Правил дорожнього руху України передбачає заборону (для причепу-контейнеровозу) руху транспортного засобу загальною масою лише коли вона перевищує 44 тони. Тому зважаючи на те, що транспортний засіб «МАN ТGF 18.440» (включаючи причіп «Berger») не мав загальної ваги понад 44 тони, то позивачем не було допущено порушень вимог п. 22.5. ПДР України, що свідчить про відсутність передумов для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Представник позивача вказує, що загальна маса транспортного засобу та причепу- контейнеровозу складала 40360 кг., дана маса співпала як під час зважування всього составу після завантаження перед виїздом з пункту навантаження так і під час зважування транспортного засобу та причепу-контейнеровозу по прибуттю до пункту розвантаження, зазначене підтверджується товарно-транспортною накладною доданою до матеріалів позову.

Окрім іншого, вважає, що оскаржувана постанова також не відповідає вимогам п. 14, 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі який було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. № 1174, оскільки не містить інформації щодо року виготовлення засобу вимірювальної техніки, метрологічних характеристик, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або повірки (дата повірки), місце фіксації, смуги руху тощо.

В судовому засіданні представник позивача Рясний В.Д., посилаючись на доводи, які містяться у позовній заяві та відповіді на відзив, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Башинська О.С. заперечувала проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву зазначаючи, що оскаржувана постанова відповідає вимогам, встановленим КУпАП та Порядком № 1174 і містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою відповідача було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності згідно частини 2 статті 132-1 КУпАП. Вказує, що перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIMLR 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT). Постановою серії АА №00008914 від 31.05.2023 зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу та встановлено, що кількість вісей 5 шт, спарені колеса 2 вісь; відстань між вісями 1-2; 3610 мм.; 2-3 6060мм.; 3-4 1300мм; 4-5 1290 мм; навантаження навісь 1-7050 кг; 2- 9000 кг; 3 - 9000кг; 4-8650 кг; 5- 9000кг; загальна маса-42850 кг ; висота -4,07 м.; ширина 2,54 м.; довжина 15,661 м.

Так, згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АА №000008914 від 31.05.2023 навантаження на строєні осі транспортного засобу склало 26,650 т., тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження на строєні осі (з урахуванням похибки пристрою) на 6.6% (1, 386 тон). Товарно-транспортна накладна, на яку посилається позивач, як доказу загальної ваги транспортного засобу, на переконання представника відповідача, не може беззаперечно свідчити про достовірність навантаження транспортного засобу та вантажу, оскільки сам факт наявності такого документу не виключає перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу. Наголосила, що позивачем не було надано доказів перевезення вантажу контейнеровозом із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру підтверджується і фотознімками, зробленими підчас фіксації факту порушення. Належним доказом надання послуг з перевезення вантажу контейнеровозом є договір про перевезення вантажів контейнером, а не товарно-транспортна накладна, подана позивачем. Зазначене також вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів. Таким чином, позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т, а навантаження на стороєні осі -не більше 21 тони.

Підкреслила, що із системного аналізу положень Порядку №1174 вбачається, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів-комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо. Тобто, суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення. Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 78, WAGA-WIM 35, зав.№16, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується сертифікатом відповідності UA. ТR. 113-0619/11F-22 та сертифікатом перевірки типу UA.ТR.113-0619-21.Таким чином, автоматичний пункт габаритно-вагового контролю у русі станом на час фіксації адміністративних правопорушень, вчинених позивачем, був обладнаний приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, який станом на момент фіксації вчинення останнім адміністративного правопорушення був справним та готовим до експлуатації, а отже, показники вимірювань навантажень на осі та загальної маси транспортного засобу, визначені ним, є об`єктивними та достовірними відомостями, згідно з Порядком №1174.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, представник відповідача вказує про відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази та оцінивши їх в сукупності, дійшов таких висновків

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища Законом України «Про дорожній рух» визначено правові та соціальні основи дорожнього руху.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 р. № 879, передбачено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 установлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України установлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306, відповідно до пункту 22.5 яких за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами передбачено частиною 2 статті 132-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

31.05.2023 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О. В. складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № №00008914, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Так, згідно із цією постановою, що 26.04.2023 о 00 год. 02 хв. на трасі Н-11, км. 77+702, Дніпропетровська область технічним засобом WIM 78, WAGA-WIM 35, зав.№16, зафіксовано транспортний засіб марки «МАN ТGХ 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом контейнеровозом марки «Berger», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України: навантаження на строєні осі транспортного засобу перевищено на 6,6% (1,386 тонн) при дозволеному максимальному навантаженні на строєні осі 21 тонни та відстані між осями 1.3 м або менше.

Розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: (22 386 -21 000-16%х 22 386)/21 000)х 100= 1,386 тонн.

У постанові крім іншого зафіксовано кількість осей та відсані між ними, так, зокрема, відстань між 3,4,5 осями (які є строєнними осями транспортного засобу), становить 1300 мм. (відстань між 3-4 осями), та 1290 мм. (відстань між 4-5 осями), тобто у даному випадку максимально допустима завантаженість на строєння осі, враховуючи відстань між ними має становить 21 тонни, однак позивачем було навантажено вантаж, що перевищує норму вказану у п. 22.5 ПДР України.

Судом встановлено, що транспортний засіб «МАN ТGХ 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 від 19.10.2021, є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, що належить позивачу.

Транспортний засіб марки «Berger», реєстраційний номер НОМЕР_2 , являє собою спеціалізований напівпричіп Н/ПР- контейнеровоз доопр. рами Н/ НОМЕР_4 (встан. попереч. із замк. прист.) для перевезення конт. типу 1 А або 1С. відсут. дубл. таб з № шасі, належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 02.11.2021.

Із фотозображень транспортних засобів, здійснених в автоматичному режимі в момент вчинення правопорушення, що відображаються за QR-кодом оскаржуваної постанови, 26.04.2023 на трасі Н-11, км. 77+702, Дніпропетровська область зафіксовано проїзд транспортних засобів «МАN ТGХ 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом-контейнеровозом.

Суд встановив, що оскаржувана постанова від 31.05.2023 не містить даних щодо марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу-контейнеровозу, приєднаного до сідельного тягача «МАN ТGХ 18.440» р/н НОМЕР_1 .

У той же час, відповідно до Додатка 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512 (далі Інструкція №512), встановлено вимоги щодо обов`язкового зазначення марки, моделі, державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу).

Згідно абзацу 5 пункту 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» (далі Порядок №1174) метадані повинні містити дані про фотографії транспортного засобу фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака.

Суд зазначає, що з огляду на встановлення пунктом 22.5 Правил дорожнього руху різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо составу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягачу, так і напівпричепу-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 132-1 КУпАП.

У межах цієї справи, представник відповідача не заперечує про те, що тип автомобіля позивача є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем Е, а напівпричеп є контейнеровозом.

Водночас, Державна служба України з безпеки на транспорті заперечує проти того, що перевезення здійснювалося за допомогою контейнера або змінного кузова. За таких підстав вважає, що нормативні параметри загальної маси транспортного засобу повинні складати 40 т.

До того ж оцінюючи даний довід, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 16 статті 4 Митного кодексу України контейнер транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що:

а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів;

б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання;

в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження;

г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший;

ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати;

д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.

Термін «контейнер» включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.

З огляду на викладене, суд вказує на безпідставне неврахування відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови факту проїзду транспортного засобу «МАN ТGХ 18.440» р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом-контейнеровозом, оскільки з даних фотофіксації правопорушення чітко вбачається проїзд транспортного засобу з напівпричепом, завантаженим контейнером. Останнє також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а тому доводи представника відповідача з цього приводу є безпідставними та судом не приймаються.

Судом встановлено, що у спірному випадку здійснювалося перевезення насипного вантажу (пшениці) транспортним засобом за типом контейнеровоз.

Доводи скаржника про недотримання перевізником вимог щодо маркування, опломбування контейнеру, вимог щодо перевезення вантажу в контейнері, як і ненадання договору про перевезення контейнеру не свідчать, що транспортний засіб, рух якого зафіксовано в автоматичному режимі, не відповідає ознакам контейнеровоза для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху.

Таким чином, оскаржувана постанова не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів, допустима загальна маса яких становить 44 т.

Суд враховує, що адміністративне правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано в автоматичному режимі у Порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт».

У той же час, зазначене не обмежує посадову особу Уктрансбезпеки у реалізації повноважень, передбачених п. 4 Інструкції №512, у тому числі щодо встановлення під час опрацювання матеріалів отриманого інформаційного файлу повноти інформації про зафіксований транспортний засіб.

Відповідно до абз. 6 п. 2 Інструкції №512 під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, серії АА № 00008914 від 31.05.2023 є безпідставною та неправомірною, оскільки вона прийнята на підставі непідтверджених висновків щодо порушенням позивачем вимог п. 22.5 ПДР України в частині перевищення нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу, що свідчить про наявність підстав для її скасування і закриття справи про адміністративне правопорушення.

В частині вимог позивача про визнання оскаржуваної постанови відповідача протиправною, суд зазначає, що такий спосіб захисту не віднесений до вичерпного переліку спеціальних способів захисту в подібних категоріях справ, який наведено в ч. 3 ст. 286 КАС України. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку із чим у задоволенні вимоги про визнання оскаржуваної постанови відповідача протиправною слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

За такого, оскільки основні вимоги позивача ОСОБА_1 судом задоволені, то понесені ним витрати на оплату судового збору у розмірі 536,80 грн. підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу у розмірі 8500 грн, при цьому Державою визначено, що судові витрати у вигляді судового збору з розгляду такої справи становлять 536,80 грн, суд зробив висновок, про те, що вимога позивача про відшкодування йому витрат з правничої допомоги у розмірі 10000 грн не відповідає критерію співмірності та розумності таких витрат, а тому зважаючи на обсяг складених адвокатом процесуальних документів (позов на 13 арк., відповідь на відзив 4 ст.), його участь лише у одному судовому засіданні у режимі відео конференції, часткове задоволення позовних, суд вважає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги, що підлягає стягненню з відповідача до 6000 грн.

Керуючись ст.2,10,11,241,242,243,245,246,250,251,271,286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 , який виступає в інтересах позивача ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00008914 від 31 травня 2023 року, винесену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 8 500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір у розмірі 536,80 грн та витрати на оплату правовї допомоги у розмірі 6000 грн., а всього судових витрат на суму 6 536 (шість тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул.. Антоновича, 51, 03150, .

Повний текст рішення суду виготовлено 23.08.2023.

Суддя О.В. Томинець