Справа № 420/12862/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області №02 від 18.05.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.05.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в акціонерному товаристві «Сигма» з 15.04.1997 року по 18.12.1997 року згідно архівної довідки № 4/11-2023 від 10.04.2023 року, виданої ПАТ «Сигма» та призначити пенсію з дня набуття права, 04.02.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працювала на підприємстві «Сигма» у період з 15.04.1997 року по 18.12.1997 року, що підтверджується архівною довідкою № 4/11-2023 від 10.04.2023 року, яка видана ПАТ «Сигма». Протягом періоду існування підприємства «Сигма» відбувалась зміна організаційних форм підприємства, як то Акціонерне товариство «Сигма», публічне акціонерне товариство «Сигма», про що зроблено відповідний запис у довідці, крім того на кутовому штампі та печатці зазначений один і той же номер коду ЄДРПОУ підприємства: 14120788. Відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник зазначає, що 21.02.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення за №02 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, ОСОБА_1 своїм правом щодо оскарження вищезазначеного рішення не скористалась, у зв`язку з чим дане рішення залишається чинним. Вдруге позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії 01.03.2023 року. За принципом екстериторіальності, вищезазначену заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. 09.03.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення за №02 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Крім того, відповідно до вищезазначеного рішення, за доданими до заяви документами, ОСОБА_1 зараховано всі періоди роботи. Позивачка рішення Пенсійного органу в судовому порядку не оскаржувала. Втретє ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 20.04.2023 року. До заяви, окрім трудової книжки, позивачкою надано довідку №4/11-2023 від 10.04.2023, видану ПАТ Сигма щодо періоду її роботи на даному підприємстві з 15.04.1997 по 18.12.1997 роки. Відповідно до принципу екстериторіальності, заяву позивачки розглянуто Головним управлінням Закарпатської області. 27.04.2023 року, за результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення за №02 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до вищезазначеного рішення про відмову, ОСОБА_1 не зараховано стаж роботи зазначений у довідці №№4/11-2023 від 10.04.2023 року. Вищезазначений період не зараховано у зв`язку з тим, що він не зазначений у трудовій книжці, а довідка потребувала перевірки шляхом проведення зустрічної звірки. Позивачкою, рішення про відмову у призначенні пенсії від 27.04.2023 року, не оскаржувалось і на сьогодні воно залишається чинним. 12.05.2023 року, позивачка, вкотре, звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Зазначену заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. 18.05.2023 року, Відповідачем прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за №02. Відповідно до вищезазначеного рішення, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. На момент звернення страховий стаж позивачки становив 29 років 8 місяців 6 днів. Відповідач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. До заяв про призначення пенсії від 20.04.2023 та 12.05.2023 долучено архівну довідку від 10.04.2023 № 4/11-2023, видану Публічним акціонерним товариством Сигма за період роботи з 15.04.1997 по 18.12.1997. Проте, назва підприємства на печатці, якою засвідчено дану довідку (Акціонерне товариство Сигма), не відповідає назві підприємства на кутовому штампі (Публічне акціонерне товариство Сигма). Крім того, враховуючи, що спірний період роботи позивачки з 15.04.1997 по 18.12.1997, а згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Сигма» засноване 30.01.1998, довідка про період роботи ОСОБА_1 потребує підтвердження первинними документами. Публічне акціонерне товариство Сигма є діючим підприємством, тому підстави щодо підтвердження стажу Позивачки показаннями свідків, згідно із пунктом 18 Порядку, відсутні. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що при прийнятті рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком, відповідачем протиправних дій, по відношенню до ОСОБА_1 не допущено.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області відзив на позов не надав надіслав на адресу суду витребуваний судом доказ та матеріали пенсійної справи.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно записів у трудовій книжці позивачка працювала на підприємстві «Сигма» в наступні періоди:

з 20.02.1996 року по 19.10.1996 року,

з 20.04.1998 року по 30.09.1998 року,

з 20.04.1998 року по 30.09.1998 року.

Згідно архівної довідки № 4/11-2023 від 10.04.2023 року, яка видана ПАТ «Сигма», позивача відповідно до наказу №33 від 15.04.1997 року зарахована 15.04.1997 року на посаду товарознавця у торговий відділ та наказом №64 від 18.12.1997 року звільнена 18.12.1997 року за власним бажанням.

12.05.2023 року позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Зазначену заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

18.05.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за №02, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. На момент звернення страховий стаж позивачки становив 29 років 8 місяців 6 днів. Відповідач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

У рішенні відповідач зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.04.1997 року по 18.12.1997 року згідно наданої довідки № 4/11-2023 від 10.04.2023 року оскільки період роботи не зазначений у трудовій книжці та потребує перевірки первинних документів. Також, назва підприємства на печатці, якою засвідчено дану довідку (Акціонерне товариство «Сигма»), не відповідає назві підприємства на кутовому штампі (Публічне акціонерне товариство «Сигма»). Згідно цієї ж довідки, АТ «Сигма» з 11.04.2011 року було перейменовано в ПАТ «Сигма», тому стаж можливо зарахувати тільки після проведення зустрічної перевірки.

Отже, позивачеві відмолено у призначення пенсії за віком.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.08.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до ст.7 Законом України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (ч.1 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Платниками страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування є застраховані особи, зазначені в пунктах 1-6, 10-13 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону (ч.2 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст.62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМЦ від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 683/3705/16-а.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначає постанова Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, відповідно до якої за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.03.2015 року №295/5 затверджено «Порядок виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій/ витягів)».

Зокрема, згідно розділу III Порядку 295/5, архівні довідки про підтвердження трудового стажу оформлюються лише за той період роботи, відомості про який є в документах архіву.

Підставою для оформлення архівної довідки про підтвердження трудового стажу є накази (за відсутності наказів з особового складу можуть бути використані накази з основної діяльності), особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відмітки про періоди роботи.

Архівна довідка про заробітну плату оформлюється на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату.

Як встановлено судом, позивачкою на підтвердження наявності трудового стажу за період з 15.04.1997 року по 18.12.1997 року надано архівну довідку ПАТ «Сигма» № 4/11-2023 від 10.04.2023 року, в якій зазначено, що позивача відповідно до наказу №33 від 15.04.1997 року зарахована 15.04.1997 року на посаду товарознавця у торговий відділ та наказом №64 від 18.12.1997 року звільнена 18.12.1997 року за власним бажанням.

Відтак, вказаний період трудового стажу позивачки підтверджений архівною довідкою.

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що назва підприємства на печатці, якою засвідчено дану довідку (Акціонерне товариство «Сигма»), не відповідає назві підприємства на кутовому штампі (Публічне акціонерне товариство «Сигма»). Згідно цієї ж довідки, АТ «Сигма» з 11.04.2011 року було перейменовано в ПАТ «Сигма», тому можливо зарахувати тільки після проведення зустрічної перевірки.

Суд не вважає дану обставину підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки зазначені відповідачем розбіжності в печатці підприємства та кутовому штампі є підставою для проведення відповідних перевірок органами Пенсійного фонду, а не підставою для відмови у зарахуванні до трудового стажу періоду трудової діяльності, що зазначений у даній довідці.

Суд наголошує, що право особи на пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, оскільки збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатися відповідальність за їх достовірність.

Зважаючи на викладене, суд робить висновок, що надана позивачкою архівна довідка ПАТ «Сигма» № 4/11-2023 від 10.04.2023 року підтверджує набуття нею страхового стажу за періоди роботи в АТ «Сигма» у періоді з 15.04.1997 року по 18.12.1997 року.

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»). «Ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Таким чином, суд робить висновок, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області №02 від 18.05.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, а спірний період має бути зарахований відповідачем, ГУ ПФУ України в Херсонській області, під час повторного розгляду заяви - до загального страхового стажу позивачки. Щодо призначення пенсії з дня набуття права на пенсію, саме з 04.02.2023 року, суд вважає зазначені вимоги передчасними, оскільки дата, з якої виникне право на отримання пенсії має бути визначена органами Пенсійного фонду після зарахування спірного стажу позивача, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивачка сплатила 1073,60 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області №02 від 18.05.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.05.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в акціонерному товаристві «Сигма» з 15.04.1997 року по 18.12.1997 року згідно архівної довідки № 4/11-2023 від 10.04.2023 року виданої ПАТ «Сигма» з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, буд.1, м. Суми, 40009, ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036, )

Повний текст рішення складений та підписаний судом 22.08.2023 року.

Суддя Н.В. Бжассо