Справа № 300/481/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/481/23 пров. № А/857/11743/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року в справі №300/481/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

суддя в 1-й інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення 15.05.2023 року, 11:04 год.,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 29.05.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державне підприємство «Національні інформаційні системи», в якому просила визнати протиправною відмову Міністерства юстиції України надати ЄДР у формі відкритих даних на запит від 06.01.2023 та зобов`язати відповідача надати запитувану інформацію, а саме надати у формі відкритих даних Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач, в порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмовив скаржнику у наданні інформації у формі відкритих даних Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Твердить апелянт про те, що у листі відповідача від 12.01.2023 не зазначено жодної мотивованої підстави для відмови, згідно переліку частини 1 статті 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», який є виключним. Звертає увагу суду про обмеженість відповідачем способів отримання інформації, а не її видів. Водночас законодавчими актами не було обмежено доступ до інформації, за запитом щодо якої звернулась позивач. Зазначає скаржник про відмінність обов`язку відповідача з оприлюднення та регулярного оновлення набору даних від надання такого у відповідь на запит.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене позивачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію (п.2 ч.6 ст.12 КАС України), а тому не вимагає проведення судового засідання для повного й всебічного встановлення її обставин та надання пояснень сторонами в зазначеній справі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 06.01.2023 звернулася до Міністерства юстиції України із запитом на публічну інформацію, в якому просила надати у формі відкритих даних Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (зворот а.с.6).

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач, згідно листа за № 4180/ПІ-Б-70/19.1.4 від 12.01.2023, повідомив ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для надання відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі у вигляді оприлюднення публічної інформації у формі відкритих даних відповідно до ЗУ Про доступ до публічної іноформації. Окрім того, повідомлено позивача, що отримати відомості з Єдиного державного реєстру можливо шляхом безоплатного доступу до них через Портал, або у вигляді витягу у паперовій чи електронній формі (а.с.7-8).

Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В аспекті доводів скаржника в світлі застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року колегія суддів зауважує, що в ст. 10 такої зазначено про те, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Таким чином, у положеннях частини 1 статті 10 Конвенції проголошується ряд свобод. Зокрема, право на свободу вираження своїх поглядів включає не тільки свободу дотримуватися своєї думки, тобто не переслідуватися за свої переконання, але також можливість вільно отримувати і розповсюджувати інформацію та ідеї. Принциповий момент в реалізації права на свободу вираження поглядів полягає в тому, що таке право може мати транскордонний характер. При цьому автори Конвенції не виставляли ніяких умов щодо того, хто саме може брати участь у розповсюдженні інформації. Таким чином, це може бути будь-який громадянин країни, яка є учасницею Конвенції.

Разом із тим норми частини 2 статті 10 Конвенції встановлюють певні обмеження щодо свободи вираження поглядів. Але такі обмеження можуть бути пов`язані лише з шістьма моментами, а саме: 1) захист інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки; 2) запобігання заворушенням чи злочинам; 3) охорона здоров`я чи моралі; 4) захист репутації чи прав інших осіб; 5) запобігання розголошенню конфіденційної інформації; 6) підтримання авторитету і безсторонності суду.

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У практиці ЄСПЛ склався уже усталений підхід, що доступ до публічної інформації охороняється статтею 10 Конвенції.

Так у справі Співдружність Матерів Південної Чехії проти Республіки Чехія (Sdruzeni Jihoceske Matky v. Czech Republic, заява № 19101/03) ЄСПЛ визнав, що відмова надати на запит інформацію з боку державних органів була формою втручання у право на свободу одержувати інформацію, і тому цей випадок повинен розглядатися на предмет дотримання вимог статті 10 Конвенції.

Підтвердженням включення питань доступу до інформації до обсягу статті 10 є також справа Угорське об`єднання громадських свобод проти Угорщини (Tarsasag a Szabadsagjogokert v. Hungary, заява № 37374/05), в якій ЄСПЛ зазначив, що …Суд нещодавно наблизився до ширшого розуміння поняття свобода одержувати інформацію … і відповідно до визнання права на доступ до інформації. ЄСПЛ також підкреслив, що запитана інформація була вже готова і могла бути надана. Водночас на державі лежав обов`язок не перешкоджати суспільному рухові такої інформації. Європейський суд одноголосно прийняв рішення про те, що у цій справі держава Угорщина вчинила порушення статті 10 Конвенції.

У справі Кенеді проти Угорщини (Kenedi v. Hungary, заява № 31475/05) угорський історик, подав запит до Міністерства внутрішніх справ, щоб отримати певні документи для створення і публікації нової історичної праці. Вирішуючи справу, ЄСПЛ дійшов висновку, що відмова надати інформацію хоч і переслідувала легітимну мету (захист національної безпеки), але не була передбачена законом. Отже, суд визнав порушення статті 10 Конвенції.

У справі Молодіжна ініціатива з прав людини проти Сербії (Youth Initiative for Human Rights v. Serbia, заява № 48135/06) ЄСПЛ підкреслив, що концепція свободи отримувати інформацію включає право доступу до інформації; коли неурядова організація займається справами громадського інтересу, як у випадку цього заявника, вона виконує роль громадського сторожового пса і має таку ж важливість, як ЗМІ ця теза також є важливою у цьому рішенні. Зауваживши, що відносно заявника мало місце втручання у його право на свободу вираження і що таке втручання суперечило національному законодавству Сербії, суд визнав порушення статті 10 Конвенції.

У рішення в справі Угорський Гельсінський комітет проти Угорщини (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11) Велика Палата ЄСПЛ узагальнила практику Суду у справах із доступу до публічної інформації та виокремив такі чотири порогові критерії, відповідно до яких обмеження доступу до інформації може оцінюватися як втручання у реалізацію свободи вираження поглядів: 1) мета запиту на інформацію (розкриття інформації повинно надати доступ до питань, що становлять суспільний інтерес і тим самим забезпечити участь в управлінні державними справами); 2) характер запитуваної інформації (інформація повинна становити предмет загального суспільного інтересу); 3) роль запитувача інформації у її наступній передачі громадськості (критерій діє змогу встановити, чи особа бажає отримати доступ до інформації з метою інформування громадськості в якості сторожового пса демократії); 4) стан готовності та доступності запитуваної інформації (критерій дозволяє оцінити, чи може відмова в наданні інформації вважатись втручанням у свободу отримувати та передавати інформацію).

Відтак відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців регулюються Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою КМУ від 02.07.2014 № 228, Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців, забезпечує створення, ведення та функціонування Єдиного державного реєстру.

Згідно положень частини 1 статті 11 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Так, зокрема, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 11 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді оприлюднення публічної інформації з Єдиного державного реєстру у формі відкритих даних відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Частиною 1 статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Судова колегія звертає увагу, що запитувана у Мін`юсту та не надана позивачу інформація підпадає під визначення, яке міститься у статті 1 Закону України № 2939-VI, а саме інформація, отримана або створена в процесі виконання Мін`юстом України своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, яка знаходиться у володінні цього органу.

Водночас, за змістом частини 2 статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Суд зазначає, що відповідно до частин 5-7 статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

Суд звертає увагу на те, що, вказані норми закону не містять посилань на те, що інформація з Єдиного державного реєстру не може бути обмежена.

Враховуючи вищевказані норми матеріального права, суд доходить висновку про те, що оскільки відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі та надаються у вигляді оприлюднення публічної інформації з Єдиного державного реєстру у формі відкритих даних не відносяться до інформації з обмеженим доступом, а є відкритими та загальнодоступними, відтак і обмеження до їх доступу повинно відповідати критеріям встановленим частиною 2 статті 6 ЗУ Про доступ до публічної інформації.

В даному аспекті суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до статті 20 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану. Правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Зокрема, згідно з статтею 13 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим, рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які стосуються прав і свобод людини і громадянина, що обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану, тимчасово не застосовуються.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що у період виникнення спірних правовідносин існували виключні обставини у вигляді воєнного стану на території України, які обумовили запровадження Кабінетом Міністрів України спеціального порядку надання інформації з Єдиного державного реєстру та обмеження реалізації права на отримання публічної інформації.

Таким чином, в межах спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав про наявність передумов для обмеження доступу до інформації з Єдиного державного реєстру у формі відкритих даних, згідно критеріїв встановлених частиною 2 статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації, оскільки такі обмеження обумовлені:

1) вимогами Закону № 389-VIII (здійснюються відповідно до закону);

2) в умовах здійснення військової агресії з боку російської федерації щодо держави Україна, є обґрунтовані підстави вважати, що положення підпунктів 1-3 частини 2 статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації є такими, що безумовно характеризують ймовірні ризики у зв`язку із такою агресією щодо неконтрольованого надання інформації з Єдиного державного реєстру у формі відкритих даних не визначеному колу осіб, внаслідок чого, підлягають до врахування в даній ситуації.

Окрім того, згідно із пунктами 1-3 частини 1 статті 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України в разі введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях: працює відповідно до Регламенту Кабінету Міністрів України в умовах воєнного стану; розробляє та вводить в дію План запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в окремих місцевостях України з урахуванням загроз та особливостей конкретної ситуації, яка склалася; організовує та здійснює керівництво центральними та іншими органами виконавчої влади в умовах воєнного стану.

В межах наданих законом повноважень, Кабінетом міністрів України 06.03.2022 прийнято Постанову за № 209 Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану, відповідно до підпунктів 11, 12 пункту 1 якої, відомості з Єдиного державного реєстру в електронній формі надаються виключно за умови ідентифікації особи, яка бажає отримати такі відомості, з використанням засобів електронної ідентифікації з середнім або високим рівнем довіри. Доступ користувачів до Єдиного державного реєстру, Державного реєстру прав для отримання відомостей/інформації з них надається технічним адміністратором цих Реєстрів у порядку, визначеному законодавством: за допомогою прикладного програмного інтерфейсу цих Реєстрів; шляхом надання ідентифікаторів доступу суб`єктам, визначеним в частині сьомій статті 11 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та в частині третій статті 32 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, місцезнаходження, робоче місце (контора) яких розташовано в межах адміністративно-територіальної одиниці, що не належить до територій, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих, за їх зверненнями до технічного адміністратора цих Реєстрів.

Проаналізувавши зміст наведених вище положень Постанови № 209 слід зазначити, що отримання відомостей з ЄДР можливе лише у випадку ідентифікації особи та її місцезнаходження, окрім того, виключно за допомогою програмного інтерфейсу такого Реєстру.

Водночас, на виконання Наказу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» з метою захисту інформації в умовах воєнного стану, Міністерством юстиції України видано наказ від 13.04.2022 № 1462/5 Про зупинення оприлюднення інформації у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерство юстиції України.

За змістом пункту 1 вищевказаного наказу Міністерства юстиції України, наказано зупинити на час дії воєнного стану оприлюднення інформації у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерство юстиції України, визначеної розділом ІІ Переліку інформації, що підлягає оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерство юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2016 року № 897/5 «Про затвердження Переліку інформації, що підлягає оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерство юстиції України» (далі Перелік).

В даному контексті слушно зазначено, що наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2016 № 897/5 затверджено Перелік інформації, що підлягає оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерства юстиції України.

Так, розділом ІІ вказаного Переліку визначено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань оприлюднюється у формі відкрити даних у фоматі CSV/XML та оновлюється кожні п`ять робочих днів.

При цьому, суд першої інстанції підставно звернув увагу, що вищевказана інформація також обмежена в частині її оприлюднення, згідно вимог наказу Мінюсту від 13.04.2022 № 1462/5.

Частиною 1 статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації, інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Судомим розглядом також встановлено, що Міністерством юстиції України не надавались відомості з Єдиного державного реєстру у формі відкритих даних, оприлюднення яких на сайті Мін`юсту передбачено пунктом 2 частини 2 статті 11 Закону № 755-IV на запити, в тому числі, запити на публічну інформацію будь-яким запитувачам подібних відомостей ні у вказаний проміжок часу з дати запиту на публічну інформацію позивача (06.01.2023) та надання відповіді на вказаний запит відповідачем (12.01.2023), з урахуванням наказу № 897/5 щодо оприлюднення оновлених даних кожні 5 робочих днів, ні впродовж дії Постанови № 209, наказу № 1462 та наказу від 31.01.2023 № 423/5 Про відновлення оприлюднення інформації у формі відкритих даних, розпорядником якої є Міністерство юстиції України.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні інформації на її запит від 06.01.2023 про надання інформації у формі відкритих даних - Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки вищевказаний запит, на переконання суду, є таким, що унеможливлює, як ідентифікацію особу, яка його подала так і встановлення місцезнаходження такої особи, окрім того, запит сформований та поданий в порушення вимог положень Постанови КМУ від 06.03.2022 за № 209 Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року в справі №300/481/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 23 серпня 2023 року.