Справа № 520/3790/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 р.Справа № 520/3790/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного науково-виробничого підприємства "Промпроект" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, по справі № 520/3790/23

за позовом Приватного науково-виробничого підприємства "Промпроект"

до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне науково-виробниче підприємство "Промпроект", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у Харківській області в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №6974449/21233582 від 28.06.2022 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну: № 1 від 16.03.2022 року, подану ПНВП «Промпроект» (), за датою її фактичного подання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження.

21.03.2023р. представник відповідачів подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду з посиланням на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Ухвалою від 16.05.2023р. позовну заяву - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків в оформленні матеріалів позову у 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху; встановлено, що способом усунення недоліків є подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

17.05.2023р. від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з посиланням на запровадження воєнного стану в Україні, що унеможливило повноцінну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав у строки, передбачені законодавством, а також з посиланням на зупинення перебігу строків на період дії правового режиму воєнного стану ст. 102.9 Податкового кодексу України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року викладені у заяві представника позивача від 17.05.2023р. причини пропуску строку звернення до суду визнано неповажними.

Заяву представника Приватного науково-виробничого підприємства "Промпроект" від 17.05.2023р. про поновлення строку звернення до суду - залишено без задоволення.

Заяву представника Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України - задоволено.

Позов - залишено без розгляду.

Роз`яснено, що залишення позову без розгляду не позбавляє права повторного звернення після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права.

Так, представник позивача в апеляційній скарзі зазначає, що у заяві про поновлення строку звернення до суду зазначено, що керівник підприємства позивача є мешканцем м. Героя-Харків, а місцезнаходження підприємства ПНВП «Промпроект», також зареєстроване у м. Герої-Харків.

Загальновідомими є обставини, що 24 лютого 2022 року регулярні війська Російської федерації, перетнувши лінію розмежування в районі анексованої території Автономної Республіки Крим, частково окупованих територій Донецької та Луганської областей України, а також державний кордон України в районі інших областей України, які межують з державою агресором, розпочали масштабну військову агресію Російської Федерації проти України.

В наслідок зазначеної масштабної військової агресії, на території більшості областей України, регулярні війська Російської Федерації різними видами озброєння здійснювали обстріли елементів інфраструктури, розташованих в містах обласного значення та інших населених пунктах в межах відповідної області, що піддавалися військовій агресії.

Одним із перших міст обласного значення який потрапив під артилерійські обстріли та авіа удари збройних сил РФ, стало місто - Герой Харків.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022року в країні ведений воєнний стан, який був подовжений декілька разів та триває і досі.

Військові дії, що відбуваються на території України унеможливлюють повноцінну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав у строки передбачені КАС України та як наслідок отримання повноцінного доступу до правосуддя та правової допомоги через загрозу власному життю.

Місто Герой - Харків є прифронтовим містом, обстріли якого не припиняються і зараз. При цьому варто відзначити, що з початку війни і майже до кінця 2022 року у зв`язку із постійними обстрілами балістичними ракетами військова адміністрація міста Харкова не рекомендувала повертатися мешканцям у місто.

Позивач має облаштований офіс за місцезнаходженням юридичної особи лише у м. Харкові, де в проміжках між обстрілами та тимчасовим затишшям, у денний час з ризиком для власного життя, у зв`язку із гострою виробничою необхідністю забезпечував доступ спеціалістам (бухгалтеру) до первинної документації бухгалтерської програми 1С, чим пояснюється те, що позивачем 10.06.2022р. було подано на реєстрацію засобами електронного зв`язку - повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення спірних операцій - 22.06.2022р.

Але такі обставини, жодним чином не свідчать, що позивач мав можливість забезпечувати безперервну роботу залучених спеціалістів з метою своєчасного реагування на прийняті відповідачем рішення.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач вже після оголошення в Україні правового режиму воєнного стану мав безперешкодну можливість подавати отримувати засобами телекомунікаційного зв`язку відповідні документи є припущенням суду, яке нівелює вплив війни на суб`єктивну поведінку позивача.

Об`єктивно, з меншим ризиком для власного життя, спираючись на зведення військової адміністрації позивач мав можливість надати доступ залученим спеціалістам до необхідної документації тільки на початку 2023 року.

На переконання представника позивача, процесуальний строк визначений ст. 122 КАС України було пропущено з поважних причин.

Представник відповідача не скористався своїм правом надати до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, та, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позов поданий поза межами строку звернення до суду, обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду заявником не подано, що згідно з ч.3 ст.121, ч.13 ст.171, п.7 ч.1 ст.240, п.8 ч.1 ст.240 КАС України є підставою для залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим, клопотання представника відповідачів підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 4 статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Згідно з правовою позицією викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.07.2019 року у справі №640/46/19, відповідно до п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.23 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється у порядку, визначеному цією статтею з урахуванням таких особливостей: скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, за участі уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається протягом 10 календарних днів з дня отримання такої скарги центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Термін розгляду скарги не може бути продовженим; якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних не надсилається платнику податків протягом 10-денного строку, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності тривалістю 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу).

Таким чином, вказані вище положення Податкового кодексу України передбачають, що строк для звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу становить 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу) і обчислюється з дня отримання платником податків такого рішення.

Проте, у постанові від 02.07.2020 року у справі №1.380.2019.006119 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в частині, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними по відношенню до приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження, строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН становить 1095 днів, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року (справа №640/46/19), від 17 лютого 2019 року (справа №813/4921/17).

Правова позиція Верховного Суду, викладена у цій постанові, полягає перш за все у тому, що у справах цієї категорії застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Податковим кодексом України.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є рішення Комісії Головного управління ДПС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 28.06.2022 № 6974449/21233582 про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 16.03.2022, поданої на реєстрацію ПНВП "Промпроект".

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не проводилась процедура адміністративного оскарження досудового врегулювання спору.

Отже, за таких обставин строк звернення до суду з позовом, з огляду на не використання платником податків процедури адміністративного оскарження такого рішення як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.04.2022р. по справі №807/627/16 зазначив "...День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду".

Відтак для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №815/3087/19.

В межах даної справи позивач оскаржує рішення комісії Головного управління ДПС у Рівненській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 28.06.2022 №6974449/21233582, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 1 від 16.03.2022.

Отже, про порушення права на безперешкодну реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних - податкової накладної № 1 від 16.03.2022 року, заявник повинен був та міг дізнатись станом на календарну дату вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу відмови у реєстрації податкової накладної № 1 від 16.03.2022 року в Єдиному реєстрі податкових накладних - 28.06.2022р.

Однак, позивач звернувся до суду із цим позовом лише 20.02.2023 через підсистему "Електронний суд", тобто майже через вісім місяців після того, як повинен був та міг дізнатись про спірне рішення, та поза межами шестимісячного строку звернення до суду, що обчислюється з дати отримання рішення про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про поважність причин пропуску процесуального строку на звернення до суду через запровадження в Україні воєнного стану, що унеможливило повноцінну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав у строки, передбачені законодавством, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиною обставиною, на яку представник позивача посилається як на причину пропуску строку звернення до суду, є військові дії, що відбуваються на території України, які унеможливлюють повноцінну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав у строки передбачені КАС України.

У силу правового висновку п.20 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.12.2022р. у справі №420/4995/21 під час вирішення питання про дотримання особою, яка звернулася до суду з адміністративним позовом, встановленого строку звернення з`ясуванню підлягають наступні обставини, а саме: - за захистом якого порушеного права особа звернулася до суду; - коли особа дізналася про порушення своїх прав (чи дотримано строк з дати обізнаності); - коли вона повинна була дізнатися про їх порушення; - чи мала вона можливість дізнатися про порушення своїх прав; - наявність поважних причин, які об`єктивно заважали дізнатись про порушення своїх прав чи звернутися з позовом до суду.

Стосовно дії правового режиму воєнного стану суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)/2022 та у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022р. №1-р(ІІ)/2022 констатовано початок агресії Російської Федерації проти України - 20.02.2014р. та набуття цією агресією повномасштабного характеру - 24.02.2022р.

При цьому, у нормах Закону України від 15.03.2022р. №2123-ІХ факт такої агресії було використано законодавцем у якості причини для зменшення тривалості строку звернення до суду (а не у якості фактору збільшення тривалості строку звернення до суду), позаяк у період дії правового режиму воєнного стану публічні інтереси суспільства у відносинах, де учасником є Держава Україна набувають пріоритету над власними інтересами приватних осіб.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.01.2023р. у справі №640/3489/21 містить правові висновки про те, що: 1) введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.; 2) при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Судова колегія звертає увагу на те, що у позові заявником не викладено жодних юридично спроможних аргументів та не подано жодних доказів існування об`єктивних перепон/перешкод (істотних труднощів чи значних ускладнень) для вчинення процесуальної дії з подачі позову до суду у період з 29.06.2022р. до календарної дати фактичного звернення - 20.02.2023р. саме унаслідок факторів, котрі виникли унаслідок дії правового режиму воєнного стану.

Позов у справі було подано заявником із використанням функціоналу ЄСІТС, тобто із використанням засобів телекомунікаційного зв`язку.

До того ж, суд враховує, що спірну податкову накладну позивачем було подано на реєстрацію засобами електронного зв`язку - 10.06.2022р., повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення спірних операцій - 22.06.2022р., а оскаржуване рішення прийнято та отримано позивачем - 28.06.2022р.

Вказане свідчить про те, що позивач вже після оголошення в Україні правового режиму воєнного стану безперешкодно подавав та отримував засобами телекомунікаційного зв`язку відповідні документи.

Відтак, оскільки позивач мав фізичну змогу, відповідні трудові ресурси та технічні пристрої для використання засобів телекомунікаційного зв`язку у сфері подання податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних, то у клопотанні про поновлення пропущеного строку на звернення до суду у силу ч.1 ст.77 КАС України позивач повинен був навести доводи про те, з причини дії яких саме факторів нездоланного та непереборного характеру ці ж самі умови не могли бути поширені на випадок подачі позову із використанням функціоналу ЄСІТС.

Однак, таких доводів у клопотання від 17.05.2023р. позивач не навів, належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів до суду не подав, а натомість обмежився твердженням загального характеру про те, що військові дії, що відбуваються на території України, а особливо у м. Герої-Харкові унеможливлюють повноцінну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав у строки передбачені КАС України та ПК України, хоча дія правового режиму воєнного стану не стала на заваді у виконанні обов`язку із подання на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних складеної заявником податкової накладної № 1 від 16.03.2022 року.

Стосовно посилання заявника на зупинення перебігу строків на період дії правового режиму воєнного стану згідно з ст. 102.9 Податкового кодексу України, суд правомірно зазначив, що дія цієї норми не розповсюджуються на строки звернення до суду, які передбачені положеннями ч.4 ст.122 КАС України та є спеціальною нормою права.

Таким чином, твердження позивача про зупинення на період дії воєнного часу строку звернення до суду з даним позов є необґрунтованими та безпідставними.

Отже, суд відзначає, що вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023р. у справі №520/3790/23 не були виконані заявником.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позов поданий поза межами строку звернення до суду, обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду заявником не подано, що згідно з ч.3 ст.121, ч.13 ст.171, п.7 ч.1 ст.240, п.8 ч.1 ст.240 КАС України є підставою для залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим, клопотання представника відповідачів підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року по справі № 520/3790/23 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного науково-виробничого підприємства "Промпроект" залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 по справі № 520/3790/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 23.08.2023 року