Справа № 580/4875/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4875/22 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг в сумі 55463,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач порушив вимоги Податкового кодексу України внаслідок чого має непогашений податковий борг перед бюджетом, яка у добровільному порядку непогашена, а тому є необхідність її стягнення в судовому порядку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в дохід бюджету через Головне управління ДПС у Черкаській області (ідентифікаційний код 44131663) податковий борг в сумі 55463 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що фактично господарську діяльність з 2018 року не здійснював, доходу від підприємницької діяльності не отримував, з огляду на стан здоров`я.

Як зазначає скаржник, у податкового органу відсутнє право здійснювати нарахування будь-яких податкових зобов`язань платнику податків, враховуючи відсутність доходів від здійснення підприємницької діяльності.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість ФОП ОСОБА_1 виникла з по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 55463,80 грн., враховуючи наступні документи:

- заяву про застосування спрощеної системи оподаткування №б.н. від 23.01.2012 термін сплати 20.03.2018 - 20.03.2022, за 10 місяців 2018 року з щомісячним платежем 558,45 грн. (з урахування сплати 379,20 грн.) на суму 5205,30 грн. за 12 місяців 2019 року з щомісячним платежем 834,60 грн. на суму 10015,20 грн., за 12 місяців 2020 року з щомісячним платежем 944,60 грн на суму 11335,20 грн., за 12 місяців 2021 року з щомісячним платежем 1200 грн., на суму 14400 грн., за 3 місяці 2022 року з щомісячним платежем 1300 грн. на суму 3900 грн., борг складає на загальну суму 44 855,70 грн.

- акт про результати перевірки № 163/23-00-50-13-22/ НОМЕР_1 від 26.10.2018 та податковове повідомлення-рішення № від 26.10.2018 терміном сплати 14.12.2018 у сумі 5042,04 грн.,

- акт про результати камеральної перевірки № 72/23-00-50- 3323/ від 04.09.2019 та податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2019 терміном сплати 21.10.2019 у сумі 3896,86 грн.,

- акт про результати камеральної перевірки № 316/23-00-50- 3323/ від 20.01.2020 та податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2020 терміном сплати 08.03.2020 у сумі 1669,20 грн.

При цьому, у зв`язку з несплатою відповідачем узгодженої суми податкового зобов`язання позивачем сформована вимога про сплату боргу форми «Ф» №33161-17 від 14.05.2018.

Однак, оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просить стягнути її у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки узгоджене податкове зобов`язання не було сплачене відповідачем у встановлені строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню, тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.

Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Черкаській області сформовано податкову вимогу форми форми «Ф» №33161-17 від 14.05.2018 на суму податкового боргу 1482,30 грн у зв`язку з несплатою узгодженого податкового зобов`язання.

У подальшому, сума податкового боргу по єдиному податку з фізичних осів зросла до 55463,80 грн, враховуючи наступні документи:

- заяву про застосування спрощеної системи оподаткування №б.н. від 23.01.2012 термін сплати 20.03.2018 - 20.03.2022, за 10 місяців 2018 року з щомісячним платежем 558,45 грн. (з урахування сплати 379,20 грн.) на суму 5205,30 грн. за 12 місяців 2019 року з щомісячним платежем 834,60 грн. на суму 10015,20 грн., за 12 місяців 2020 року з щомісячним платежем 944,60 грн на суму 11335,20 грн., за 12 місяців 2021 року з щомісячним платежем 1200 грн., на суму 14400 грн., за 3 місяці 2022 року з щомісячним платежем 1300 грн. на суму 3900 грн., борг складає на загальну суму 44 855,70 грн.

- акт про результати перевірки № 163/23-00-50-13-22/ від 26.10.2018 та податковове повідомлення-рішення № від 26.10.2018 терміном сплати 14.12.2018 у сумі 5042,04 грн.,

- акт про результати камеральної перевірки № 72/23-00-50- 3323/ від 04.09.2019 та податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2019 терміном сплати 21.10.2019 у сумі 3896,86 грн.,

- акт про результати камеральної перевірки № 316/23-00-50- 3323/ від 20.01.2020 та податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2020 терміном сплати 08.03.2020 у сумі 1669,20 грн.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (п. 59.5 ст. 59 ПК України).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази сплати або оскарження відповідачем нарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань, нарахованих відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, вищевказаних актів про проведення перевірок та податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, оскільки узгоджене податкове зобов`язання не було сплачене відповідачем у встановлені строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню у судовому порядку.

Посилання апелянта на те, що він з 2018 року господарську діяльність не здійснював, доходу від підприємницької діяльності не отримував, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.

Згідно частини першої статті 4 Законом України від 15.05.2003 №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон №755-IV, у редакції, чинній станом на дату прийняття вказаного Закону) - державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

За нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI, особа, яка зареєстрована як фізична-особа підприємець в установленому порядку, яка має право здійснювати підприємницьку діяльність і перебуває на загальній або спрощеній системі оподаткування, вважається платником єдиного внеску і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (за умови, що така особа не є найманим працівником).

У той же час, відповідачем не було доведено, що з 2018 року стосовно нього внесено рішення про припинення його підприємницької діяльності та здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Лише відсутність офіційного підтвердження в особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, як наслідок виключає і можливість формальної та фактичної участі такої особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Наведений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №260/81/19.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.П. Мельничук