Справа № 336/5413/23
Суддя: Боєв Є. С.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 336/5413/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Боєва Є.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Корсіка Я.І. звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, 30 травня 2023 року ОСОБА_1 рухався на автомобілі та вул. Володимира Вернадського у м. Дніпро та був зупинений інспектором поліції.

Під час спілкування з інспектором поліції останній повідомив, що позивачем під час руху нібито порушено Правила дорожнього руху, а саме не виконано вимоги дорожнього знаку 2.2 розділу 33 ПДР України.

У зв`язку із викладеним інспектором поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАС № 7082682 від 30.05.2023 року.

Відповідно до вказаною Постанови інспектор 1 батальйону 2 роти УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Смірнова Н.О. притягнув Позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Позивач зазначає, що ним були виконані вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» та здійснена зупинка. Обставини зазначені у постанові не відповідають дійсності.

Докази, які підтверджують порушення позивачем вимог дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонений» відсутні.

Зазначені обставини свідчать про невстановлення інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення об`єктивної сторони правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, що обумовлює протиправність прийнятої постанови.

На підставі вищенаведеного просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7082682 від 30.05.2023 року скасувати та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, у позові викладено клопотання про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Депаратменту патрульної поліції судові витрати у розмірі 4536,80 грн., з яких 536,80 грн. судовий збір; 4000,00грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 19.06.2023 року було відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позову з додатками отримав завчасно, відзиву не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов наступного.

За приписом ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідач не подав відзиву на позов та не надав суду будь-яких доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КпАП України, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Згідно із ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, що винесена відповідачем, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що він, як зазначено у постанові, 30.05.2023 року о 21-17 год. в м. Дніпро керував транспортним засобом та порушив вимог знаку 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 8.4 ПДР порушення вимоги дорожніх знаків. Постанова містить підпис в графі «постанову отримано».

Однак в порушення ст.ст. 283, 284 КУпАП, будь-яких доказів вчинення правопорушення у постанові не приведено, не надані вони й суду.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Сама по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує відповідне фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР також не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Вказана правова позиції викладена у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року, справа 537/2088/17, 20 травня 2020 року № 524/5741/16-а.

Вказані висновки щодо застосування норм права відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, позовні вимоги до Департаменту патрульної поліції підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 536,80 грн., а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно частиною 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України, передбачено, що розмір витрати на оплату послуг адвоката, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статі 134 КАС передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статі суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписами частини 7 статті 134 КАС України визначено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 6 статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує щодо зазначеного позивачем розміру витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19 та від 09.03.2021 р. у справі № 200/10535/19-а, від 21.01.2021 у справі №280/2635/20

З матеріалів справи, встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано: договір № 01/06-23 від 01.06.2023 року; додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2023 року № 01/06-23; акт приймання-передачі наданих послуг від 06.06.2023 року на суму 4000 гривень.

Водночас суд зауважує, що в акті зазначені витрати в розмірі 1000 грн., пов"язані з участю адвоката в судовому засіданні, однак розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тому суд зменшує суму заявлених витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню відповідачем, на вказані 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 134, 205, 241, 242, 244, 246, 286 КАС Українии, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити - частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7082682 від 30.05.2023 року скасувати та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Департамент патрульної поліції, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Федора Єрнеста, буд.3; .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня постановлення рішення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.С. Боєв 08.08.23