Справа № 280/6160/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 280/6160/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року

у справі №280/6160/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні з 30.03.2019 по день фактичної виплати (30.09.2022) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

- стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 р. у справі № 280/6160/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 30.03.2019 по 30.09.2022 (включно) у розмірі 19658,75 грн. (дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень сімдесят п`ять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Не погодившись з рішенням суду, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 р. у справі № 280/6160/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати, а з моменту прийняття судових рішень статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, так як зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється зобов`язанням виконати рішення суду на користь позивача. Більш того вважає, що такі позовні вимоги є передчасними, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку, у разі наявності підстав для його стягнення, стягуються по день проведення остаточного розрахунку, а не по день постановлення судового рішення. Щодо періоду нарахування та виплати середнього заробітку позивачу звернув увагу на те, що за результатами розгляду справи № 280/5425/22 відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 30.03.2019 по 14.08.2022, з огляду на що вважає, що позовні вимоги позивача при розгляді справи № 280/6160/22 зачіпають термін нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні по справі № 280/5425/22, що є незаконним та безпідставним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 01.11.2016.

Як встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 280/10071/21, ОСОБА_1 в період з 01.11.2016 по 30.03.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2019 № 76 позивача з 30.03.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, що також підтверджується записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі № 280/10071/21, яке набрало законної сили 24.05.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учасника бойових дій за період з 01.11.2016 по 30.03.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.03.2019 та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 01.11.2016 по 30.03.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.03.2019.

22.06.2022 позивач звертався до відповідача із заявою щодо виплати йому грошової компенсації відпустки як учасника бойових дій за період з 01.11.2016 по 30.03.2019, на підставі рішення суду від 10.01.2022 по справі № 280/10071/21.

30.09.2022 на виконання вказаного рішення суду відповідачем на особистий рахунок позивача перераховані кошти у розмірі 19658,75 грн.

Вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору у цій справі є відносини щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача відповідно до статті 117 КЗпП України.

Приписами статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, приписами КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18, від 28 грудня 2022 у справі № 560/13427/21.

Аналіз наведених правових норм та висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як, зокрема, індексація грошового забезпечення працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України. Доводи скаржника про те, що індексація грошового забезпечення не є видом грошового забезпечення, носить компенсаторний характер і не підлягає нарахуванню при звільненні з військової служби, вищевказаний висновок не спростовують.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що 30.03.2019 позивача звільнено з військової служби.

Матеріалами справи не підтверджено, що позивач дав згоду на виключення його зі списків особового складу військової частини без проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі № 280/10071/21, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учасника бойових дій за період з 01.11.2016 по 30.03.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.03.2019 та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 01.11.2016 по 30.03.2019.

30.09.2022 на виконання вказаного рішення суду відповідачем на особистий рахунок позивача були перераховані кошти у розмірі 19658,75 грн.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2019 по 30.09.2022.

Колегія суддів, погоджується із розрахунком та висновком суду першої інстанції відповідно до якого, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 19 658,75 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Відповідачем не наведено доводів спростовуючих висновки суду першої інстанції, так само як і не обґрунтовано до яких розмірів має бути зменшено суму до стягнення.

Посилання скаржника на рішення суду по справі № 280/5425/22 як на підставу неправильного визначення позивачем періоду, за який він має право на отримання середнього заробітку за час затримки при звільненні, колегія суддів відхиляє, оскільки предмети спору в даних справах різні.

Так, у справі № 280/5425/22, з відповідача стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2019 по 14.08.2022 (включно) у сумі 4191,69 грн., з підстав несвоєчасної виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.04.2016 по 30.03.2019, право на виплату якої позивач має у відповідності до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі № 280/11503/21.

При цьому предметом розгляду справи № 280/6160/22 є право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з підстав несвоєчасної виплати позивачу компенсації відпустки як учасника бойових дій за період з 01.11.2016 по 30.03.2019, право на виплату якої позивач має у відповідності до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі № 280/10071/21.

Інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги межі задоволених судом першої інстанції позовних вимог, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 р. у справі № 280/6160/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко