Справа № 460/19019/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 серпня 2023 року м. Рівне №460/19019/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши в письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом

ОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Банк Форвард"
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2021 ВП №67011068.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в травні 2023 року через мобільний додаток "Дія" йому стало відомо про наявність виконавчого провадження ВП №67011068, зокрема, про постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2021. Стверджує про протиправність вказаної постанови, оскільки приватний виконавець за наявності достовірної інформації про місцезнаходження позивача в іншому виконавчому окрузі прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців та відкрила провадження ВП №67011068 не за зареєстрованим місцем проживання чи перебування боржника. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 14.08.2023 позовна заява залишалася без руху. Позивач усунув недоліки у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 18.08.2023 позивачу визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновлено строк звернення до суду, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та у порядку ст.287 КАС України призначено судове засідання на 23.08.2023. Цією ж ухвалою до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - АТ «Банк «Форвард» та зобов`язано відповідача надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №67011068.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

23.08.2023 від відповідача на електронну пошту суду надійшли витребувані ухвалою суду від 18.08.2023 матеріали виконавчого провадження ВП №67011068, підписані із застосуванням ЕЦП/КЕП.

В судове засідання 23.08.2023 учасники справи не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

У зв`язку з цим, ухвалою від 23.08.2023 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового розгляду справи (в письмовому провадженні) за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву, матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

20.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис №22490 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є боржником за кредитним договором №99576617 від 31.08.2012, укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Банк Форвард».

АТ «Банк Форвард» звернулося до приватного виконавця Павелків Т.Л. з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого напису.

04.10.2021 за результатами розгляду вказаної заяви, приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Павелків Т.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67011068 про примусове виконання виконавчого напису №22490, виданого 20.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача АТ «Банк «Форвард» заборгованості в розмірі 12456,69 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За правилами статті 1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Водночас, за правилами п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В силу вимог ч.3, ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.5 ст.18 Закону №1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

За правилами ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Поряд з цим, в силу вимог ч.5 ст.24 Закону №1404-VIII для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII).

Частиною 2 ст.25 цього Закону передбачено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Суд звертає увагу, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

В свою чергу, виконавець повинен перевіряти адресу проживання/місце перебування боржника з метою дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого впровадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені ч.1 ст.4 Закону№1403-VIII.

Натомість, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у ст.19 Закону №1404-VIII (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). При цьому, відсутність прямої вказівки в Законі №1404-VIII на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що приватний виконавець приймає виконавчий документ та відкриває виконавче провадження з метою його примусового виконання виключно за такої умови: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому такий приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця.

В іншому випадку, виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника.

Висновки аналогічного змісту викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, від 31.03.2021 у справі №380/7750/20, від 08.04.2020 у справі №804/6996/17 та від 30.04.2020 у справі №580/3311/19.

Пунктом 4 ч.2 ст.23 Закону №1403-VIII визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Як свідчать матеріали справи, виконавчим округом приватного виконавця Павелків Т.Л. є місто Київ.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Така ж адреса ОСОБА_1 зазначена у виконавчому написі №22490 від 20.08.2021, кредитному договорі №99576617 від 31.08.2012 та у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №67011068 від 04.10.2021.

Тобто, на час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, наявні у приватного виконавця документи свідчили, що адреса реєстрації та фактичного проживання позивача є м.Рівне.

Водночас, будь-які докази на підтвердження того, що на час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження місце проживання чи перебування позивача було зареєстроване в м.Києві, відповідачем суду не надано та в матеріалах справи відсутні. Жодних відомостей щодо наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у місті Києві (в межах виконавчого округу відповідача) та доказів на підтвердження цього відповідач суду не надав і судом не встановлено.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів жодною достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за адресою у м.Києві. Натомість, наданими разом із заявою про примусове виконання виконавчого напису документами достеменно підтверджувались відомості про те, що боржник як зареєстрований, так і фактично проживає у м.Рівному.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів у відповідності до положень ст.24 Закону №1404-VIII щодо перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території м. Києва.

Таким чином, оскільки до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження фактичного місця проживання боржника ОСОБА_1 або знаходження належного йому майна у м.Києві, що надавало б відповідачу підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача компетенції з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу №22490 від 20.08.2021 та, відповідно, про відсутність правових підстав для винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, за таких умов приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було. Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Встановлені обставини справи в їх сукупності свідчать на користь того, що приватний виконавець Павелків Т.Л. порушила правила територіальної діяльності приватних виконавців, позаяк, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до її виконавчого округу, прийняла виконавчий документ до виконання з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить вимогам Закону №1404-VІІІ.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2021 ВП №67011068, діяв необ`єктивно, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин справи, не на підставі, не в спосіб та не в межах повноважень, що визначені законодавством України, а тому вказана постанова не відповідає критеріям правомірності, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї поведінки і прийнятого ним рішення у спірних правовідносинах. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду цієї справи.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.139 КАС України судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок відповідача.

Поряд з цим, щодо стягнення на користь позивача за рахунок відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 та ч.4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач заявив клопотання про стягнення на його користь судових витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

На обґрунтування вказаних витрат позивач додав до матеріалів позову копії договору про надання правничої допомоги від 31.07.2023, рахунку-фактури, квитанції до прибуткового касового ордера, акта приймання-передачі наданих послуг за вказаним договором на загальну суму 7000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи встановлені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, суд вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання позову явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Зважаючи на фактичний обсяг виконаної роботи та значну кількість сталої судової практики у спірних правовідносинах, на переконання суду, розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 3000 грн., а їх стягнення з відповідача у такому розмірі не становитиме надмірний тягар.

Таким чином, заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у загальній сумі 3000 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №67011068 від 04.10.2021 з виконання виконавчого напису №22490 від 20.08.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Павелків Тетяни Леонідівни судовий збір у розмірі 858,88 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 24 серпня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна (вул. Златоустівська, 55, оф.61,м.Київ,02094, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Банк Форвард" Адреса: вул.Саксаганського, буд.105, м. Київ, 01032, ЄДРПОУ/РНОКПП 34186061.

Суддя Н.С. Гудима