Справа № 500/3753/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3753/22 пров. № А/857/8370/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Осташ А.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернопіль о 11 год. 47 хв. 30 березня 2023 року, повне судове рішення складено 06 квітня 2023 року, у справі № 500/3753/22 за позовом Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В :

17.10.2022 Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» (далі Підприємство) звернулось в суд з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області (далі Управління), просило:

- визнати протиправними дії посадових осіб Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області щодо порушення законодавчо встановленої процедури внесення змін до Програми ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Бережанське лісомисливське господарство» за період з 01.01.2020 по 30.04.2022, а саме щодо включення до питань, які підлягають ревізії, стану збереження ДП «Бережанське лісомисливське господарство» лісового фонду;

- визнати протиправними дії посадових осіб Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області щодо проведення ревізії стану збереження лісового фонду в рамках проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» за період з 01.01.2020 по 30.04.2022;

- визнати протиправними та скасувати вимоги, викладені у листі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області № 131907-14/2383-2022 від 29.09.2022 «Про усунення порушень законодавства», а саме:

- вимогу, визначену у пункті першому (п. 1 вимоги): «відповідно до норм статей 216-229 ГК України, ст. 22, 610-625 ЦК України, забезпечити відшкодування на користь підприємства матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 17 744,26 грн., заподіяної внаслідок не заготовленої підприємцями відповідно до умов укладених договорів кількості лісопродукції»;

- вимогу, визначену у пункті другому (п. 2 вимоги): «забезпечити відшкодування відповідно до норм ст. 130-136 КЗпП України на користь підприємства матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 25 089,91 грн., заподіяну внаслідок несплати фізичними особами вартості спожитих ними комунальних послуг»;

- вимогу, визначену у пункті четвертому (п. 4 вимоги): «забезпечити відшкодування відповідно до норм ст. 130-136 КЗпП України на користь підприємства матеріальну шкоду (збитки), заподіяну внаслідок наднормативного списання ПММ на загальну суму 77 421,72 грн.»;

- вимогу, визначену у пункті п`ятому (п. 5 вимоги): «відповідно до норм статті 107 Лісового кодексу України, ст. 1166, 1172 ЦК України, ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» забезпечити відшкодування на користь місцевих бюджетів відповідних територіальних громад шкоди загалом на суму 530 938,66 грн., завданої внаслідок зрізання дерев без клейма відводу»;

- вимогу, визначену у пункті шостому (п. 6 вимоги): «забезпечити неухильне дотримання норм Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 р. № 922-VIII (зі змінами), зокрема в частині необхідності застосування передбачених процедур закупівлі»;

- вимогу, визначену у пункті сьомому (п. 7 вимоги): «забезпечити відшкодування на користь державного бюджету матеріальну шкоду (збитки) на суму 90 584,22 грн., заподіяну внаслідок неперерахування частини чистого прибутку (доходу), шляхом перерахування коштів до державного бюджету, відповідно до норм пп.17 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України від 10.07.2010 р. № 2456-VІ (зі змінами), п. 2 Порядку відрахування до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 р. №138: отримувач ГУ ДКСУ у Тернопільській області, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37977599; банк отримувача - Казначейство України; номер рахунку (ІВАМ) - ПА0019001, код класифікації доходів бюджету 21010100»;

- вимогу, визначену у пункті восьмому (п. 8 вимоги) в частині розгляду питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників ДП «Бережанське лісомисливське господарство», винних у допущених порушеннях.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Бережанське лісомисливське господарство» свою господарську діяльність здійснює використовуючи майно, яке належить державі, а тому перевірка збереження державного майна входить до компетенції Держаудитслужби, та передбачена програмою ревізії, зокрема п.4.6 Програми «стан збереження державного майна (за наявності)». Суд першої інстанції вказав, що в позові вказано номер картки порушення №0.00.0.20815 «Стан збереження лісового фонду», через що Позивач вважав, що це не було предметом ревізії та потребувало змін, при цьому в акті ревізії, який додано до позову, на ст.64-65 вказане порушення відображено по картці порушення №4.6.3.20812 «перевірка стану збереження державного майна (лісового фонду)», що чітко відповідає п.4.6 Програми, через що внесення змін до останньої не було, як і порушень щодо їх не внесення судом не встановлено, а тому твердження щодо протиправності дій відповідач щодо порушення процедури внесення змін до Програми ревізії не знайшло свого підтвердження. Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області щодо проведення ревізії стану збереження лісового фонду в рамках проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» є правомірними. Суд першої інстанції вказав, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. Суд першої інстанції зазначив, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то суд першої інстанції вказав, що про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом прийняття такої вимоги. Суд першої інстанції зазначив, що пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження. Суд першої інстанції дійшов висновку, що приписи вимоги, у яких зазначено суму збитків, не мають зобов`язального характеру для об`єкта контролю, оскільки не є рішенням, на підставі якого ці кошти можуть бути стягнуті інакше, ніж за рішенням суду. Суд першої інстанції надав правову оцінку правомірності висновкам контролюючого органу, що стали підставою для складення спірної письмової вимоги «Про усунення виявлених порушень» в оскарженій частині та дійшов висновку про правомірність таких.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у листі від 29.09.2022 у пунктах 1-5 та 7 вимоги щодо відшкодування збитків (нанесення шкоди) відповідачем вказані без зазначення методики їх обрахування. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на зміст листа від 29.09.2022, який є за своєю суттю індивідуально-правовим актом. Скаржник зазначає, що вимога відповідача стосується не стягнення збитків з скаржника в ході відповідного судового процесу, а саме вимоги забезпечити відшкодування ДП «Бережанське ЛМГ» таких збитків. Скаржник вказує, що спірна вимога в частині розгляду питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників ДП «Бережанське лісомисливське господарство», винних у допущених порушеннях, винесена з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є неконкретизованою. Скаржник також зазначає, що спонукання скаржника самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення норм чинного законодавства. Скаржник зауважує, що повинен бути вказаний спосіб усунення порушення, та що відповідач обґрунтовує вимоги відшкодувати нанесені збитки листом від 29.09.2022, який відповідно не має жодних підстав для такого відшкодування з боку скаржника, оскільки таке відшкодування (за виключенням добровільного відшкодування) можливо здійснити виключно в рамках іншого судового процесу за позовом відповідача.

В судовому засіданні 16.08.2023, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Скаржник вдруге повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» є державним некомерційним підприємством юридичною особою публічного права та суб`єктом господарювання державного сектору економіки, здійснює діяльність на некомерційній основі та діє на підставі Статуту, затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.02.2018 №90. Підприємство має відокремлене майно, веде самостійний баланс, має розрахунковий, валютний та інші рахунки у відділеннях банків, печатку та штамп з своїм найменуванням.

Структурно ДП «Бережанське лісомисливське господарство» складається з 8 лісництв загальною площею лісового фонду 30008,8 га.

У період з 06.06.2022 по 24.08.2022 відповідно до пункту 6.2.5.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на II квартал 2022 року, на підставі направлень на проведення ревізії від 03.06.2022 №№66, 67 від 13.06.2022 №75, виданих начальником Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області Держерукою Є.Р., начальником відділу контролю в аграрній галузі, екології та природокористування ОСОБА_1 , заступником начальника відділу Бойчуком І.І. та головним державним аудитором цього ж відділу Мотилем І.Б. проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» за період 3 01.01.2020 по 30.04.2022.

За результатами проведеної ревізії складено акт від 31.08.2022 №07-22/02 відповідно до якого встановлено такі порушення:

- внаслідок отримання меншої кількості деревини, ніж визначено лісовим квитком та актами приймання лісосіки для розробки Державним підприємством, недоотримано доходу на суму 17,74 тис.грн. Встановлено невиконання пунктів 1, 3 договорів на надання послуг в лісовому господарстві, укладених з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , в частині сортиментного виходу лісопродукції, що призвело до недоотримання ДП «Бережанське лісомисливське господарство» доходів на загальну суму 17 744,25 грн. Ревізією встановлено, що у 2021 році Підприємство уклало окремі договори із суб`єктами господарювання (ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 ) на надання послуг в лісовому господарстві. Ревізією встановлено, що в актах приймання-передачі лісосіки для розробки вказана кількість відведеної в рубку ділової деревини (вихідної ділової деревини), яка тотожна кількості виходу ділової деревини у лісорубних квитках. Ревізією виконання договірних зобов`язань та повноти оприбуткування лісопродукції встановлено, що згідно з щоденників прийомки робіт по заготівлі (вивезенню) лісопродукції (ф.ЛГ-4) та актів приймання-передачі виконаних робіт та послуг, фактично оприбутковано лісопродукції менше, чим передбачено в лісорубному квитку та актах приймання-передачі лісосіки для розробки, а саме по семи договорах на надання послуг в лісовому господарстві, укладених з ФОП ОСОБА_2 та по одному договорі з ФОП ОСОБА_3 . Внаслідок не до виходу лісопродукції в кількості 15,403 м3 Підприємством недоотримано в 2021 році доходів на суму 17 744,25 грн.;

- під час ревізії встановлено, що між Підприємством та лісничими укладались договори про безкоштовне користування нерухомим майном. Впродовж періоду з 01.01.2020 по 31.12.2021 витрати щодо надання комунальних послуг, зокрема, з електропостачання на житлові приміщення здійснювались за рахунок коштів Підприємства. За вказаний період рахунки на відшкодування витрат за електропостачання лісничим Завалівського лісництва ОСОБА_4 та лісничим Нараєвського лісництва ОСОБА_5 не виставлялись та відповідно не відшкодовувались. Таким чином, зроблено висновок, що витрати щодо споживання окремими фізичними особами електроенергії здійснювались за рахунок коштів Підприємства. Встановлено, що Підприємством зайво оплачено та віднесено на витрати вартість спожитих фізичними особами комунальних послуг на загальну суму 25 089,91 грн. Проведеною під час ревізії перевіркою нарахування та сплати комунальних послуг встановлено покриття витрат фізичних осіб за рахунок державного підприємства внаслідок не відображення по даних бухгалтерського обліку вартості спожитої електроенергії, згідно укладених договорів. Вказано, що Договори щодо безкоштовного користування нерухомим майном між Підприємством та лісничим Завалівського лісництва ОСОБА_4 з 04.10.2021 та лісничим Нараєвського лісництва ОСОБА_5 з 31.12.2021 розірвані;

- перевіркою відображення в обліку витрат та доходів, які вплинули на фінансові доходи Підприємства. Недоотримано Державним бюджетом частини чистого прибутку на загальну суму 90,58 тис. грн. внаслідок завищення витрат та заниження доходів, які були встановлені під час проведення контрольного заходу. Проведеною ревізією встановлено завищення витрат на загальну суму 57145,75 грн. та недоотримання доходів на загальну суму 55436,14 грн, які вплинули на фінансові результати господарської діяльності Підприємства і як наслідок державним бюджетом недоотримано 90,58 тис.грн.

- в ході ревізії організації фактичного контролю за використанням автомобілів комісією Підприємства в присутності головного державного аудитора відділу контролю а аграрній галузі, екології та природокористування Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області ОСОБА_6 проведено зняття показників спідометрів та залишків пального в баках автомобілів станом на 21.06.2022 по транспортних засобах Підприємства, встановлено недостачу ПММ на загальну суму 14 472,54 грн. та лишків ПММ на загальну суму 248 грн. Підприємством суб`єкта оціночної діяльності не залучено. Проведеною під час ревізії перевіркою списання паливно-мастильних матеріалів згідно з дорожніх листів водіїв, трактористів та актів виконаних робіт встановлено наднормове списання пально-мастильних матеріалів на загальну суму 77 421,72 грн.

- перевіркою стану збереження державного майна (лісового фонду) встановлено проведення рубок всупереч законодавства на загальну суму 530 938,66 грн. Розмір заподіяної шкоди розрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665;

- перевіркою дотримання законодавства про державні закупівлі встановлено, що за період, що підлягав ревізії, Підприємством проведено 33 процедури відкритих торгів (з яких торги відмінено та не відбулись 26 процедури), переговорні процедури 5 (з яких торги відмінено та не відбулись 0 процедури), 12 спрощених закупівель. Під час ревізії охоплено контролем 2 процедури закупівель, загальною очікуваною вартістю 37 265 469 грн. Перевіркою виконання вимог, щодо дотримання Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено придбання паливно-мастильних матеріалів без проведення процедури закупівлі. Ревізією встановлено, що Підприємство у 2021 році придбало в ТОВ «Автотехсервіс» паливно-мастильні матеріали на загальну суму 6 932 987,73 грн. З вказаної суми Підприємство провело закупівлю на загальну суму 3 414 000 грн з ТОВ «Автотехсервіс» відповідно до договору про закупівлю від 30.04.2021 №126. Договір виконано в повному обсязі, порушень не встановлено. При цьому, ревізією встановлено, що протягом липня-листопада 2021 року Підприємством згідно з платіжними дорученнями проведено закупівлю паливно-мастильних матеріалів від ТОВ «Автотехсервіс» на суму 2 975 987,73 грн., в платіжних дорученнях вказано «без тендеру». Таким чином, встановлено порушення частини 10 статті 3 Закону України №922-VIII.

Перший та третій примірники Акта ревізії для ознайомлення та підписання вручено директору Підприємства 31.08.2022, другий примірник Акта ревізії вручено директору Підприємства 05.08.2022.

Підприємство подало на розгляд Управління заперечення на Акт №07-22/02 від 31.08.2022, однак відповідно до висновку на заперечення до Акта ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Бережанське лісомисливське господарство» за період з 01.01.2020 по 30.04.2022 заперечення не прийнято.

03.10.2022 на адресу ДП «Бережанське лісомисливське господарство» надійшов Лист Управління №131907-14/2383-2022 від 29.09.2022 «Про усунення порушень законодавства» у якому висунуті такі вимоги:

1) відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України, забезпечити відшкодування на користь Підприємства матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 17 744,26 грн, заподіяної внаслідок не заготовленої підприємцями відповідно до умов укладених договорів кількості лісопродукції;

2) забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України на користь Підприємства матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 25 089,91 грн, заподіяну внаслідок не сплати фізичними особами вартості спожитих ними комунальних послуг;

3) забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України на користь підприємства нестачу на суму 14 472,54 грн;

4) забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України на користь підприємства матеріальну шкоду (збитки), заподіяну внаслідок наднормативного списання ПММ на загальну суму 77 421,72 грн;

5) відповідно до норм статті 107 Лісового кодексу України, статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України, статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», забезпечити відшкодування на користь місцевих бюджетів відповідних територіальних громад шкоди загалом на суму 530 938,66 грн, завданої внаслідок зрізання дерев без клейма відводу;

6) забезпечити неухильне дотримання норм Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VІІІ (із змінами), зокрема в частині необхідності застосування передбачених процедур закупівель;

7) забезпечити відшкодування на користь державного бюджету матеріальну шкоду (збитки) на суму 90584,22 грн, заподіяну внаслідок не перерахування частини чистого прибутку (доходу), шляхом перерахування коштів до державного бюджету, відповідно до норм пп.17 ч.2 ст.29 Бюджетного кодексу України від 10.07.2010 №2456-VІ (із змінами), п.2 Порядку відрахування до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138;

8) розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників ДП «Бережанське лісомисливське господарство» винних у допущених порушеннях.

Вважаючи вказані вимоги безпідставними, а дії Управління такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, Підприємство звернулось з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначено Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII) відповідно до статті 2 якого головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Положення № 43) визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Серед основних завдань Держаудитслужби є, зокрема, реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

Реалізується державний фінансовий контроль через здійснення інспектування (ревізії).

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23 (далі - Положення), Західний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Рівненській, Тернопільській, Чернівецькій, Хмельницькій областях (далі - управління). Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно.

Офіс відповідно до покладених на нього завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення інспектування (ревізії).

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення Офіс здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через управління.

Отже, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області у відносинах здійснення державного фінансового контролю є суб`єктом владних повноважень, діяльність якого поширюється на Тернопільську область.

Відповідно до статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 550).

Відповідно до пункту 2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ревізія фінансово-господарської діяльності Підприємства проведена відповідно до пункту 6.2.5.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на II квартал 2022 року.

У ході підготовки до ревізії складено програму ревізії, яка затверджена 01.06.2022 начальником Управління та один примірник якої отримано головним бухгалтером Підприємства під підпис, що відповідає вимогам пункту 7 Порядку №550.

У позовній заяві Підприємство вказує, що відповідно до пункту 4.6 Програми ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Бережанське лісомисливське господарство» за період з 01.01.2020 по 30.04.2022 предметом інспектування був: «Стан збереження державного майна (за наявності), використання оборотних та необоротних активів», тоді як з картки порушення №0.00.0.20815 випливає, що до Програми внесені зміни та до предмета ревізії включено «стан збереження лісового фонду».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в акті ревізії, який долучено до матеріалів справи, вказане порушення відображено по картці порушення №4.6.3.20812 «перевірка стану збереження державного майна (лісового фонду)».

Відповідно до частини 1 статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки.

Згідно із статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності (частина 1 статті 8 Лісового кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

До матеріалів справи долучено Статут ДП «Бережанське лісомисливське господарство» відповідно до якого Підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991 №133, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Підприємство створено, зокрема, з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Підприємство є державним комерційним підприємством. Майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Таким чином, відображене по картці порушення №4.6.3.20812 «перевірка стану збереження державного майна (лісового фонду)» відповідає пункту 4.6 Програми, через що внесення змін до останньої не було, як і порушень щодо їх не внесення, а тому твердження позивача щодо протиправності дій відповідач та порушення процедури внесення змін до Програми ревізії не знайшли свого підтвердження ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Пунктом 3 Порядку №550 встановлено, що акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Згідно з пунктом 35 Порядку №550 результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку органу державного фінансового контролю, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища).

Виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції органу державного фінансового контролю, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до пункту 42 Порядку №550 у разі підписання акта ревізії із запереченнями (зауваженнями) керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення органу державного фінансового контролю акта ревізії повинен подати йому письмові заперечення (зауваження). Якщо протягом цього строку заперечення (зауваження) щодо акта не надійдуть, то орган державного фінансового контролю має право вжити відповідних заходів для реалізації результатів ревізії. Рішення про розгляд заперечень (зауважень), що надійшли з порушенням встановленого строку, приймає керівник органу державного фінансового контролю.

Орган державного фінансового контролю аналізує правильність обґрунтувань, викладених у запереченнях (зауваженнях), і в строк не пізніше ніж 15 робочих днів після отримання заперечень (зауважень) дає на них письмовий висновок, який затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником (пункт 43 Порядку №550).

Відповідно до пункту 45 Порядку №550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що окремі виявлені ревізією порушення були усунені в період її проведення, а оскільки вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, відповідачем направлено позивачу лист від 29.09.2022 з вимогами щодо усунення виявлених ревізією порушень.

Згідно з пунктом 46 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Згідно з пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Отже, органу державного фінансового контролю надані повноваження здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів, а у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Виходячи з предмету спору в цій справі, а також з системного аналізу наведених вище норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зауважує, що при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно із методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення порушень, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю дотримання законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред`явлення такої вимоги. Ці збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, збитки чи інші суми, які підлягають стягненню, відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення та обґрунтованість вимог перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не суд, який розглядає адміністративний позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічну правову позицію стосовно вирішення спорів вказаної категорії неодноразово висловлював Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2019 року (справа №820/339/17), від 28 березня 2019 року (справа №813/1745/17), від 11 грудня 2019 року (справа №2-а-2451/11/2170), від 27 травня 2021 року (справа №160/8621/19), від 15 липня 2021 року (справа №160/8418/19).

У справі №820/3534/16 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.04.2020 зазначила, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції зазначає, що проведення перевірки органом державного фінансового контролю здійснюється з метою корегування роботи підконтрольного суб`єкта та приведення його діяльності відповідно до вимог законодавства. Наслідком такої перевірки є надіслання об`єкту перевірки вимоги, яка містить інформацію про виявлені порушення. Одночасно, з метою коригування діяльності підприємства, у такій вимозі може бути зазначено і спосіб усунення виявлених порушень і лише у цій частині така вимога є обов`язковою до виконання. Однак, відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи суб`єкту контролю, здійснюється шляхом звернення до суду з окремим позовом про їх стягнення або відшкодуванням їх підприємством у добровільному порядку. Це означає, що приписи вимоги, у яких зазначено суми збитків, не мають зобов`язального характеру для суб`єкта контролю, не є виконавчим документом, на підставі якого ці кошти можуть бути стягнуто інакше, ніж за рішенням суду.

Підприємство в позовній заяві просить визнати протиправними та скасувати вимоги, викладені у листі від 29.09.2022 №131907-14/2383-2022, зокрема пункти вимоги:

1 «відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України, забезпечити відшкодування на користь Підприємства матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 17 744,26 грн, заподіяної внаслідок не заготовленої підприємцями відповідно до умов укладених договорів кількості лісопродукції»;

2 «забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпПУ на користь Підприємства матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 25 089,91 грн, заподіяну внаслідок не сплати фізичними особами вартості спожитих ними комунальних послуг»;

4 «забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпПУ на користь підприємства матеріальну шкоду (збитки), заподіяну внаслідок наднормативного списання ПММ на загальну суму 77 421,72 грн»;

5 «відповідно до норм статті 107 Лісового кодексу України, статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України, статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», забезпечити відшкодування на користь місцевих бюджетів відповідних територіальних громад шкоди загалом на суму 530 938,66 грн, завданої внаслідок зрізання дерев без клейма відводу»;

7 «забезпечити відшкодування на користь державного бюджету матеріальну шкоду (збитки) на суму 90 584,22 грн, заподіяну внаслідок не перерахування частини чистого прибутку (доходу), шляхом перерахування коштів до державного бюджету, відповідно до норм пп.17 ч.2 ст.29 Бюджетного кодексу України від 10.07.2010 №2456-VІ (із змінами), п.2 Порядку відрахування до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138».

Такі вимоги Управління вказують на порушення позивачем вимог чинного законодавства, що призвели до заподіяння збитків, їхній розмір і необхідність усунення цих порушень шляхом відшкодування збитків.

Враховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, а правильність їх обчислення має перевірятись судом, який розглядає відповідний позов, тоді як вимога в частині, де зазначено конкретні суми збитків, не є рішенням, що безпосередньо породжує права та/чи обов`язки для підприємства, що було об`єктом перевірки, суд першої інстанції в межах цієї справи, на переконання суду апеляційної інстанції, помилково надав правову оцінку зазначеним вище вимогам та вказав на їх правомірність.

Таким чином, враховуючи зазначені приписи чинного законодавства та позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, надаючи правову оцінку аргументам сторін в цій частині, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування пунктів вимог 1, 2, 4, 5, 7, викладених у листі Управління від 29.09.2022 №131907-14/2383-2022, однак з інших мотивів, ніж це зазначено судом першої інстанції.

Щодо аргументів скаржника про протиправність пунктів вимог 6 та 8, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Пунктом 6 вимоги Підприємство зобов`язано забезпечити неухильне дотримання норм Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VІІІ (із змінами), зокрема в частині необхідності застосування передбачених процедур закупівель.

В акті ревізії зазначено, що Підприємство у 2021 році придбало в ТОВ «Автотехсервіс» паливно-мастильні матеріали на загальну суму 6 932 987,73 грн. З вказаної суми Підприємство провело закупівлю на загальну суму 3 414 000 грн з ТОВ «Автотехсервіс» відповідно до договору про закупівлю від 30.04.2021 №126. Договір виконано в повному обсязі, порушень не встановлено. При цьому, ревізією встановлено, що протягом липня-листопада 2021 року Підприємством згідно з платіжними дорученнями проведено закупівлю паливно-мастильних матеріалів від ТОВ «Автотехсервіс» на суму 2 975 987,73 грн., в платіжних дорученнях вказано «без тендеру». Таким чином, встановлено порушення частини 10 статті 3 Закону України №922-VIII.

Відповідно до частини 10 статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VІІІ (далі Закон №922-VІІІ) забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом.

Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів/спрощених закупівель або застосування цього Закону, зокрема положень частини третьої статті 10 цього Закону.

Підприємство вважає, що не є Замовником в розумінні Закону №922-VІІІ, оскільки є самостійним, самоокупним, здійснює свою діяльність винятково на комерційній основі, тому не зобов`язаний застосовувати процедури публічних закупівель.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до пункту 11 частини 1 статті 1 Закону №922-VІІІ замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону №922-VІІІ до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Отже, замовниками у розумінні Закону є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства, яких має забезпечувати держава та які витрачають для здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг публічні фінанси.

Відповідно до Статуту ДП «Бережанське лісомисливське господарство» Підприємство є державним комерційним підприємством юридичною особою публічного права та суб`єктом господарювання державного сектору економіки, здійснює свою діяльність на комерційній основі. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Згідно з статтею 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Статутний капітал державного комерційного підприємства утворюється уповноваженим органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу державного комерційного підприємства встановлюється зазначеним уповноваженим органом.

Отже, оскільки юридична особа публічного права створюється за безпосередньої участі держави з метою ефективного та раціонального використання державного і громадського майна, але держава чи територіальна громада не можуть управляти належними їй цінностями, то це майно закріплюється за окремими підприємствами, установами та організаціями на праві господарського відання. При цьому держава, територіальні громади як власники майна дозволяють цим підприємствам, установам та організаціям управляти належним їм майном, розпоряджатися грошовими коштами, вступати від свого імені у будь-які правовідносини для реалізації певних інтересів та потреб держави або територіальної громади.

Державні підприємства, як юридичні особи, у статутному капіталі яких державна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50%, наділені обов`язковими ознаками замовника, визначеними пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі».

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 зі справи №260/1666/19 та від 23.09.2021 у справі №907/576/19.

Таким чином, оскільки позивач діє як юридична особа, у статутному капіталі якої державна частка акцій (часток, паїв) складає 100%, то відповідно до норм Закону №922-VІІІ відноситься до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону. До того ж, як зазначено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, в періоді, що підлягав ревізії, Підприємством проведено 33 процедури відкритих торгів (сторінка 80 Акту), Підприємством річні плани закупівель на 2020-2022 роки надсилались для оприлюднення до Уповноваженого органу та оприлюднено в електронній системі публічних закупівель ProZorro, тендерним комітетом Підприємства передбачено проведення закупівель за процедурами, що відповідають річним планам закупівель, що також є підтвердженням того, що Підприємство визнає себе Замовником в розумінні Закону №922.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний пункт вимоги жодним чином не порушує прав або законних інтересів ДП «Бережанське лісомисливське господарство», узгоджується із Статутом підприємства, згідно з яким Підприємство здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства.

Щодо вимоги 8 «розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників ДП «Бережанське лісомисливське господарство» винних у допущених порушеннях», то скаржник вважає, що така вимога не конкретизована, не містить чіткого варіанту поведінки, якої слід вжити Підприємству для усунення порушення.

У постанові від 8 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.

Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Аналіз сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), дає підстави для висновку про те, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, законодавець не встановлює будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що якщо існує декілька способів усунення виявлених у ході ревізії порушень, правом вибору певного конкретного способу відповідно до приписів законодавства наділений саме керівник підприємства.

Разом з тим, вказана обставина не позбавляє підконтрольного об`єкта права звернутися до контролюючого органу з метою отримання певних роз`яснень.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 02 квітня 2020 року у справі № 820/3534/16, від 28 квітня 2020 року у справі №826/8741/16.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування пунктів вимог 6 та 8, а судом таких не встановлено.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому засіданні 16.08.2023 в суд апеляційної інстанції представник відповідача зазначив, що станом на час розгляду апеляційної скарги виявлені порушення усунуто, окрім п.6 оскарженої вимоги.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесено з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позову слід змінити в частині мотивів відмови у позові.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року у справі № 500/3753/22 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року у справі № 500/3753/22 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Cуддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 23.08.2023 згідно з ч.3 ст.321 КАС України