Справа № 639/2590/23
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 р.Справа № 639/2590/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова (головуючий І інстанції Рубіжний С.О.) від 22.06.2023 року (повний текст складено 23.06.2023 року) по справі № 639/2590/23

за позовом ОСОБА_1

до Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції НП в особі інспектора взводу № 1 роти № 2 Виноград Вікторії Миколаївни

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 р., складену інспектором взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київський області Виноград Вікторією Миколаївною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.10.2022 р. інспектором взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Виноград В.М. складено постанову серії ЕАР № 6025587 відносно ОСОБА_1 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за перевищення встановленого обмеження руху в населеному пункті (рухався зі швидкістю 89 км/год.) та накладено штраф у розмірі 340 гривень. Вважає цю постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у встановлений час ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не був у м. Бориспіль, а правопорушення вчинила зовсім інша особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що штраф було сплачено його дружиною - ОСОБА_3 з її банківської картки онлайн, за реквізитами, які були зазначені в постанові. Проте, оскаржувану постанову було складено не на ОСОБА_4 , а на позивача, бо його дружина випадково надала працівникам поліції не те посвідчення водія. Зазначає, що позивач не був обізнаний з оскаржуваною постановою, правил дорожнього руху не порушував і штраф не сплачував. Дізнався про оскаржувану постанову і фактично з нею ознайомився після отримання відповіді Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області за вих. № 30аз/41/40/2/02-2023 від 23.05.2023р. на адвокатський запит. Також посилається на те, що Постанова не містить жодних доказів або відомостей щодо перевищення швидкості руху на 39 км./год і ці докази не містяться в постанові: У розділі 7 «До постанови додаються» відсутня інформація або посилання про будь-які докази, якими обґрунтовується думка працівника поліції про вчинення цього правопорушення (наприклад фото або відео-докази, роздруківка з приладу «TruCam»). Ці докази витребувані представником позивача, які надані на адвокатський запит. Однак, відео-запис подій і роздруківка «TruCam» не підтверджує, що за кермом був позивач і міститься лише силует чоловіка за кермом та силует жінки на передньому пасажирському сидінні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2023 року по справі № 639/2590/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача та відповідач повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 року, інспектором БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області лейтенантом поліції Виноград В.М. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. В тексті постанови зазначені обставини правопорушення, а саме, що 15.10.2022 року о 09:23 год. в м. Бориспідь вул. Київський шлях, 137 водій керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 89 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більше ніж на 39 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Замір швидкості здійснено приладом TruCam ТС008343. В оскаржуваній постанові є підпис особи, яку притягнуто до відповідальності про роз`яснення йому прав за ст.268 КУпАП строку оскарження за ст.289 КУпАП та отримання постанови. (а.с. 17).

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не спростовано того факту, що він керував транспортним засобом. Звертаючись до суду, ОСОБА_1 не додав до адміністративного позову належних та допустимих доказів в підтвердження своїх доводів. Як зазначено позивачем, він є працівником правоохоронних органів працівником поліції, тому суд вважав, що належним підтвердженням того, що позивач на час винесення оскаржуваної постанови перебував в межах Харківського гарнізону, є офіційний документ з місця роботи, який підтверджує його перебування на робочому місці або виконання покладених на нього службових обов`язків певний час, але відповідних документів ним не надано та як зазначено позивачем він не звертався до керівництва з цією вимогою. Також суд зазначив, що посилання на те, що постанова не містить доказів фіксації вчиненого правопорушення, що відповідно до законодавства та правового висновку Верховного Суду не доводить наявність вчиненого правопорушення та вини водія є безпідставними, оскільки, як зазначено представником позивача, вони не оспорюють сам факт перевищення швидкості, так як це порушення дійсно було, але воно вчинено іншою особою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 цього Закону унормовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Пунктом 1.3 ПДР України, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 № 1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п. 12.4 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. (далі - Інструкція № 1395)

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною 1 статті 122 КУпАП.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як було встановлено судом першої інстанції, згідно постанови серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 року, інспектором БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області лейтенантом поліції Виноград В.М. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. В тексті постанови зазначені обставини правопорушення, а саме, що 15.10.2022 року о 09:23 год. в м. Бориспідь вул. Київський шлях, 137 водій керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 89 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більше ніж на 39 км/год. Замір швидкості здійснено приладом TruCam ТС008343, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що посилання на те, що постанова не містить доказів фіксації вчиненого правопорушення, що відповідно до законодавства та правового висновку Верховного Суду не доводить наявність вчиненого правопорушення та вини водія є безпідставними, оскільки, як зазначено представником позивача, вони не оспорюють сам факт перевищення швидкості, так як це порушення дійсно було, але воно вчинено іншою особою.

З приводу наведених вище судом першої інстанції висновків, колегія суддів зазначає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Таку правову позиції викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 537/2088/17 (провадження № К/9901/29523/18).

Тобто, в будь-якому випадку, у разі оскарження особою постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, суд зобов`язаний перевірити цю постанову на її відповідність вимогам чинного законодавства щодо її форми та змісту, на дотримання працівником поліції процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, а також надати оцінку іншим доводам (за їх наявності), на які сторони посилаються.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту постанови серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 р. вбачається, що в п. 5 цієї постанови, зокрема, зазначено про те, що вимірювання швидкості здійснено приладом TruCAM ТС008343. До відзиву на позовну заяву відповідачем у справі долучено, зокрема, відео-файл з приладу TruCAM, на якому фіксується автомобіль Toyota Camry д.н.з НОМЕР_1 , за кермом якого знаходиться чоловік, а на пасажирському сидінні жінка.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту спірної постанови судом встановлено, що в п. 7 «До постанови додаються» не містяться посилання на жодні докази, зокрема, і на відеозапис з приладу TruCAM ТС008343, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підставі яких винесено спірну постанову, тобто доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Посилання відповідача на наявність складу адміністративного правопорушення та дотримання ним порядку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, є не доведеними.

Оскільки, як було встановлено вище, матеріали справи не містять належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, всі інші доводи сторін по справі не впливають на вирішення справи по суті.

Що стосується посилання позивача на те, що він взагалі не керував автомобілем Toyota Camry д.н.з НОМЕР_1 та не перебував 15.10.2022 р. у м. Бориспіль, колегія суддів зазначає, що наданий до позовної заяви CD-диск на якому мітиться відео-файл з приладу TruCAM ТС008343, який позивачем отримано на адвокатський запит його представника, не фіксує, що саме ОСОБА_1 керував цим автомобілем. Крім того, суд зазначає, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не надано відеозапису фіксації процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, запису з боді-камери поліцейського.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закриттю.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2023 року по справі № 639/2590/23 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 р., складену інспектором взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київський області Виноград Вікторією Миколаївною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1342,00 грн. (одна тисяча триста сорок дві гривні) 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 24.08.2023 року