Справа № 522/18851/19
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 серпня 2023 року

м. Київ

справа №522/18851/19

адміністративне провадження № К/990/27717/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Стародуба О.П. та Стеценка С.Г., перевіривши касаційну скаргу Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів"

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2023 року

у справі 522/18851/19

за позовом Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів"

до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Громадська організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" (далі - скаржник) звернулась до Приморського районного суд міста Одеси з адміністративним позовом до заступника начальника - начальника інспекційного відділу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1 Якименка Руслана Костянтиновича, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про:

- визнання протиправними дій заступника начальника - начальника інспекційного відділу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1 Якименка Руслана Костянтиновича з розгляду 25 квітня 2019 року адміністративної справи про притягнення Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до адміністративної відповідальності за порушення чинного законодавства у сфері містобудування;

- визнання протиправними дій заступника начальника - начальника інспекційного відділу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1 Якименка Руслана Костянтиновича з винесення постанови №131/19/238-вих від 25 квітня 2019 року про притягнення Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до адміністративної відповідальності за порушення чинного законодавства у сфері містобудування;

- скасування постанови заступника начальника - начальника інспекційного відділу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1 Якименка Руслана Костянтиновича №131/19/238-вих від 25 квітня 2019 року про притягнення Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до адміністративної відповідальності за порушення чинного законодавства у сфері містобудування та якою накладено штраф в розмірі 69156,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року, позов Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» задоволено частково. Скасовано постанову заступника начальника інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича №131/19/238-вих від 25 квітня 2019 року про притягнення Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до адміністративної відповідальності за порушення чинного законодавства у сфері містобудування. Ухвалено стягнути з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на користь Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" суму сплаченого судового збору в розмірі 1280,67 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року, скасовано рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року, а справу №522/18851/19 за адміністративним позовом Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до заступника начальника - начальника інспекційного відділу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1 Якименка Руслана Костянтиновича, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про визнання протиправними дій та скасування постанови направлено на розгляд за встановленою підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

02 вересня 2022 року позивачем до Одеського окружного адміністративного суду було надано уточнену позовну заяву, у якій відповідачем вказав - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника - начальника інспекційного відділу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1 Якименка Руслана Костянтиновича №131/19/238-вих від 25 квітня 2019 року про притягнення Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до адміністративної відповідальності за порушення чинного законодавства у сфері містобудування та якою накладено штраф в розмірі 69156,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року, адміністративний позов Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №131/19/238-вих від 25 квітня 2019 року про притягнення Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до адміністративної відповідальності за порушення чинного законодавства у сфері містобудування.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2023 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Громадська організація "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" 03 серпня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Механізм реалізації права на касаційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано Главою 2 Розділу ІІІ КАС України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, тому з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Водночас, згідно з положеннями частин третьої, четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні, у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, зважаючи на приписи пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України, з урахуванням характеру спірних правовідносин, предмета позову та суб`єктного складу учасників справи, її складності, ухвалені у цій справі судові рішення постановлені у справі незначної складності.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступну підставу для касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №522/18851/19, яка передбачена частиною четвертою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №210/3059/17, від 25 липня 2019 року у справі №826/13000/18, від 26 лютого 2020 року у справі №826/7847/17, від 09 лютого 2021 року у справі №826/10284/16, від 16 січня 2023 року у справі №380/5994/21.

Однак, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 лютого 2019 року у справі №210/3059/17, від 25 липня 2019 року у справі №826/13000/18, від 26 лютого 2020 року у справі №826/7847/17, від 09 лютого 2021 року у справі №826/10284/16, від 16 січня 2023 року у справі №380/5994/21, оскільки обставини цієї справи та справ, зазначених скаржником з метою обґрунтування підстав касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, щодо посилання скаржника на наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі вказаної норми КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а також враховуючи те, що наведені скаржником постанови та оскаржувані у даній справі судові рішення прийняті з урахуванням різних фактичних обставин у справі та за різного правового регулювання, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, суть доводів касаційної скарги зводиться до необхідності здійснення Верховним Судом повторного дослідження та оцінки доказів у справі. Проте, вказане призведе до порушення Верховним Судом положень статті 341 КАС України, зі змісту яких вбачається, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом в ухвалах від 18 квітня 2023 року у справі №420/295/22, від 28 листопада 2022 року у справі №620/9755/21.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2023 року у справі №522/18851/19 за позовом Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до Управління державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради про визнання дій протиправними та скасування постанови.

2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді . О.П. Стародуб

С.Г. Стеценко