Справа № 560/13355/22
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13355/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

18 серпня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

08 червня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29 травня 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 16.02.2017 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю торговельного павільйону, загальною площею 638,1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управління ДПС у Хмельницькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 13.12.2021, відповідно до яких позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

№0-2222 за 2020 рік у сумі 27626,01 грн;

№0519482/1-2405-2222 за 2019 рік у сумі 26627,91 грн;

№0519482/2-2405-2222 за 2018 рік у сумі 23756,46 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 03.11.2022 №13812/6/99-00-06-01-04-05 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомленні-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 13.12.2021 №0-2222, №0519482/1-2405-2222, №0519482/2-2405-2222 без змін.

Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернулась до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом "е" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції Закону України від 16.01.2020 № 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" встановлено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. У попередній редакції підпункту "е" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України було встановлено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Таким чином, застосування підпункту "е" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов:

- Об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості.

- Суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу.

- Місце проведення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа - підприємець, вона не відповідає підставам для надання податкової пільги.

Аналізуючи пп. «е» пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України, можна виокремити чіткі умови реалізації цієї пільгової норми: 1) дотримання об`єктного та суб`єктного складу відповідних правовідносин (об`єкт нерухомого майна використовується на праві власності суб`єктом господарювання малого або середнього бізнесу в його господарській діяльності) та 2) обов`язкова ознака місця здійснення такої діяльності (об`єкт нерухомого майна використовується на ринку, а саме у межах земельної ділянки, відведеної ринку як суб`єкту господарювання для здійснення господарської діяльності).

Відповідно до ст. 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

Статтею 55 ГК України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному

Законом України від 15.05.2003 р. №755-ІУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Отже, за умови, що об`єкти нежитлової нерухомості (тимчасові споруди та/або малі архітектурні форми), які належать, зокрема, фізичній особі та використовуються у господарській діяльності такою особою, яка має статус фізичної особи-підприємця, є підставою для застосування вимог підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Оскільки, громадянка ОСОБА_1 станом на 26.12.2022 не зареєстрована як фізична особа - підприємець, тому відсутні підстави для застосування підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Крім того, наявність договорів позича №1 від 29.12.2017 та №2 від 30.11.2020, укладених між громадянкою ОСОБА_1 та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 , не дає підстави вважати, що об`єкт нерухомого майна площею 638,1 кв.м. використовується для провадження господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству"; статті 67 Конституції України, "Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом", а також дотримання відповідачем положень Податкового кодексу України в частині його повноважень та функцій, суд визнає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем відповідно до чинного законодавства, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, податкові повідомлення-рішення від 13.12.2021 №0519482/2-2405-2222, №0519482/1-2405-2222, №0-2222 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки винесені на підставі, у межах повноважень контролюючого органу та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підстави для визнання їх протиправними і скасування відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.