Справа № 480/6408/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.В. Воловик
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 р. Справа № 480/6408/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.01.2023, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/6408/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 третя особа: Військова частина НОМЕР_2

про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_2 , в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 57 від 13.03.2022, яким позивача увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 109 від 04.05.2022, яким позивачу призупинено строк військової служби, вислугу років для призначення пенсії та вислугу у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення;

- поновити на службі у Збройних Силах України на посаді, яку займала до увільнення;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 року відмовлено у задоволенні позовної заяви.

Позивач, не погодилась із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вона вживала всіх необхідних та можливих заходів щоб потрапити до військової частини НОМЕР_1 , але не зобов`язана цього доводити, оскільки саме військова частина НОМЕР_1 порушила права позивача. Всі докази невинуватості та вжиття заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 було надано під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, рішенням слідчого провадження було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях складу кримінального правопорушення. А відтак, оскільки вона жодним чином не ухилялась від проходження військової служби та самовільно не залишала територію військової частини НОМЕР_1 , враховуючи факт закриття кримінального провадження відносно позивача, вважає спірні накази такими, що підлягають скасуванню.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила військову службу на посаді стрільця - помічника гранатометника 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження служби позивачем, 13.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 57 (по стройовій частині), відповідно до якого ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. Підставою для прийняття такого наказу вказаний наказ військової частини НОМЕР_2 № 62-РС (по особовому складу) від 13.03.2022 (а.с. 10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 № 109 (по стройовій частині), ОСОБА_1 призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги років у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого і речового забезпечення з 25.03.2022 (а.с. 11).

Не погоджуючись із правомірністю вказаних наказів, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи до уваги відсутність дискреції у командира військової частини НОМЕР_1 у питанні прийняття оскаржуваних наказів по стройовій частині, з огляду на те, що ці накази є похідними наказами від наказів по особовому складу, прийнятими іншим суб`єктом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про їх скасування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008.

Згідно з пунктом 122 вказаного Положення, усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, відсторонені від посад, зараховуються у розпорядження відповідної посадової особи з дня, що настає за днем відсторонення, та продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою). Військовослужбовці, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини, якщо до них не застосовано запобіжних заходів або покарань, визначених у підпунктах 12-1, 13 пункту 116 цього Положення.

Разом з цим, відповідно до пункту 1441 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців (пункт 1442).

На виконання пункту 1443 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Отже, за змістом вказаних норм, наказ по стройовій частині приймається командиром військової частини виключно на підставі наказу по особовому складу. Тобто, наказ по стройовій частині, фактично є похідним від наказу по особовому складу, є засобом його реалізації, у зв`язку з чим, прийняття наказу по стройовій частині пов`язано з відсутністю дискреції у особи, уповноваженої на його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є накази командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 57 від 13.03.2022 та № 109 від 04.05.2022. Зі змісту цих наказів судом установлено, що підставою для їх прийняття стали накази військової частини НОМЕР_2 по особовому складу № 62-РС від 13.03.2022 та № 127 від 04.05.2022, які приймались у зв`язку з інформацією про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини.

Суд враховує те, що правомірність згаданих наказів військової частини НОМЕР_2 позивачем під сумнів не ставиться, доводи щодо їх протиправності не наводяться.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Зважаючи на ті обставини, що оскаржувані накази командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині є похідними наказами від наказів по особовому складу, прийнятими іншим суб`єктом - військовою частиною НОМЕР_2 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вказане вище не позбавляє його права повторно звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів у встановлений законом спосіб та до належного відповідача.

На підстав викладеного, рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Що стосується вимоги апелянта про поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що вони є похідними від вимог про скасування наказів про звільнення, а тому також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 по справі № 480/6408/22 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий