Справа № 620/8486/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року м. Київ № 620/8486/22

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення від 26.05.2021, що затверджене 04.06.2021 Головою Державної прикордонної служби України Дейнеко С.В., в частині зняття з квартирного обліку для поліпшення житлових умов;

поновити на квартирному обліку для поліпшення житлових умов в Адміністрації Держприкордонслужби;

зобов`язати внести зміни у відповідні облікові дані а саме: включити до списку осіб, що мають право на забезпечення житлом у першочерговому порядку, зі збереженням дати первинного зарахування на облік 03.08.2006.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

21.12.2022 на адресу Чернігівського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 клопотання представника Адміністрації Державної прикордонної служби України про передачу справи до належного за територіальною юрисдикцією (підсудністю) суду задоволено. Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним, скасування рішення, зобов`язання поновити на квартирному обліку передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 даний позов було залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю КАС України, однак недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішення відповідача в частині зняття позивача з квартирного обліку для поліпшення житлових умов є протиправним та підлягає скасуванню, порушує конституційно гарантовані позивачеві, як відськовослужбовцю у відставі права на вільний вибір місця проживання, позаяк, останній не повідомляв недостовірних відомостей при постановці на облік, та ніколи не заперечував про факт отримання ним в 1997 році службового житла та про факт утримання ним житла за попереднім місцем служби.

09.05.2023 до суду від Адміністрації Державної прикордонної служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що при зарахуванні на квартирний облік позивачем було приховано факт, який був йому достеменно відомий, про те, що з 1998 року квартира АДРЕСА_1 виключена зі списку службових квартир Державної прикордонної служби України, та була закріплена за проживаючим в ній разом із сім`єю з чотирьох осіб ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з рішення Чернігівської міської ради № 259 від 28.09.1998. Отже, на переконання відповідача, при поданні позивачем рапорту від 29.08.2008, ним було приховано факт зняття із наданої йому у постійне користування квартири статусу службової, очевидно, що з метою повторного постановлення на квартирний облік, і, як наслідок, отримання іншої квартири у постійне користування ще й у місті Києві. Відповідач наголошує на тому, що спільне рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 27.10.2008 № 34 (Протокол №34) є законним.

09.05.2023 до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що доводи відповідача, покладені в основу відзиву є необґрунтованими та не спростовують аргументів та вимог позовної заяви. Так, факт отримання житла в м. Чернігові та відсутність у вказаного на сьогодні статусу службового житла не заперечується сторонами, натомість, відповідач оперує бездоказовим словосполученням «при зарахуванні на квартирний облік позивачем було приховано факт, що квартира була виключена з числа службових» стосовно дій ОСОБА_1 при поданні документів для зарахування на квартирний облік, однак, позивач наголошує на тому, що зазначене твердження не відповідає дійсності: про відсутність факту «приховування» чітко та недвозначно свідчать додана до позовної заяви копія нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_1 та членів його сім`ї від 20.12.2008 про зобов`язання здати житло в м. Чернігові при отриманні житла у м. Києві, оригінал якої міститься в матеріалах житлової (облікової) справи ОСОБА_1 та перебуває у володінні відповідача. У зазначеній заяві чітко зазначено відсутність статусу «службового» у житла, яке має бути передано відповідачу, адресована відповідачу в особі житлової комісії останнього, та видана на вимогу відповідача. Крім того, самим відповідачем неодноразово видавалися документи, з яких чітко вбачається обізнаність відповідача про відсутність статусу службова у житла в м. Чернігові. Тобто, позивачем у 2008 році було виконано усі вимоги відповідача, які були визначені ним як передумова для зарахування на квартирний облік, і за наслідком вказаного його було зараховано на такий облік, де він, а в подальшому - разом з членами його сім`ї, перебував по 2021 рік. Таким чином, з 2008 по 2021 рік позивач перебував у черзі на житло, маючи законні та обґрунтовані сподівання на отримання житла, як однієї з умов його згоди на переведення з м. Чернігів до м. Київ, де він не мав житла, і змушений був 15 років переважно жити окремо від сім`ї. Водночас, своїми протиправними діями, з 2021 року відповідач безпідставно переглядає свої рішення 15-ти річної давнини, що є суперечливою поведінкою органу державної влади, що є неприпустимим.

09.05.2023 до суду від сторони відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано на те, що позивач був забезпечений житлом та незаконно вдруге став на квартирний облік. Щодо нотаріально посвідченої заяви про згоду здати отриману квартиру за умови надання позивачу квартири за новим місцем проходження військової служби, відповідач зазначає, що право на подання такої заяви поширюється на службове житло, проте статус отриманої позивачем квартири в м. Чернігів не мав службового на дату подання такої заяви, а комісією було прийнято від позивача таку заяву під впливом омани зі сторони позивача щодо статусу житла.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, полковник запасу ОСОБА_1 з 15.11.1979 по 20.05.2021 проходив військову службу в лавах Державної прикордонної служби України.

04.03.2008 наказом Голови Державної прикордонної служби України позивач був переведений для проходження служби до центрального апарату відомства - Адміністрації Держприкордонслужби.

З серпня 2008 року по червень 2021 року, позивач перебував на житловому обліку в Адміністрації Держприкордонслужби України, станом на момент звільнення, як особа, що потребує отримання житла для постійного проживання, перебував на житловому обліку в першочерговому порядку під № 29.

Проте, 26.05.2021 позивача було знято з житлового обліку, з огляду на надання позивачем при зарахуванні на житловий облік недостовірних даних про наявність у останнього житла в м. Чернігові.

Як стверджує позивач, ним на виконання вимог відповідача в липні 2020 року було вчергове подано для оновлення даних житлової облікової справи необхідні підтверджувальні документи, перевірка яких тривала майже рік, до моменту звільнення з військової служби.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, прийнятим з порушенням принципу заборони суперечливої поведінки, що і зумовило останнього на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систем у їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК України), іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Відповідно до ст. 39 ЖК України, громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом АДПСУ від 20.12.2007 № 1040 (яка була чинною на момент прийняття позивача на квартирний облік) (далі - Інструкція), усі питання, пов`язані з наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби та перебування на обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби або в судовому порядку.

Пунктом 3.2 Інструкції, визначено, що з метою дотримання вимог чинного законодавства при веденні обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, контролю за розподілом та використанням житлової площі в органах Державної прикордонної служби утворюються житлові комісії в установленому порядку.

Відповідно до пункту 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок), військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахувати на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Зазначена норма Порядку кореспондується з вимогами пункту 3.4 та 3.6 Інструкції, відповідно до яких, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії органу Державної прикордонної служби, яке затверджується начальником цього органу. У рішенні житлової комісії органу Державної прикордонної служби зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, у першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови у зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією органу Державної прикордонної служби винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

З набранням чинності Порядком було запроваджено правову норму, яка дозволяла зберігати чергу військовослужбовцям при переміщені їх з одного органу Держприкордонслужби до іншого, навіть якщо ці органи дислокуються в різних населених пунктах.

Судом досліджено, що у 1997 році під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 разом з членами його сім`ї отримав службову квартиру.

У 1998 році за ініціативою командування ІНФОРМАЦІЯ_3 , рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської Ради від 28.09.1998 №259 (пункт 2.1.) квартиру АДРЕСА_2 - виключено зі складу службових.

Позивач наголошує на тому, що жодних рапортів чи заяв про бажання отримати зазначену квартиру в постійне користування чи у власність Позивач не писав, і ні до кого з вказаного питання не звертався. На переконання позивача, зазначена ініціатива командування загону була пов`язана з внутрішніми питаннями бухгалтерського обліку та утримання зазначеного житла.

У зв`язку з наявністю підстав, ОСОБА_1 було знову зараховано на квартирний облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 03.08.2006, при цьому, в 2008 році, позивача було переведено для проходження служби до м. Києва.

Після прибуття для проходження служби в місто Київ, враховуючи те що, житловий облік військовослужбовців Державної прикордонної служби України по місту Києву належить до компетенції житлової комісії Державної прикордонної служби України, позивач звернувся з рапортом про зарахування на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Враховуючи факт перебування на квартирному обліку з 03.08.2006, позивач клопотав в зазначеному рапорті про збереження дати зарахування на облік, а також додав до зазначеного рапорту усі необхідні документи, що запросили, як посадові особи підрозділу квартирно-експлуатаційної служби, так і члени житлової комісії при розгляді питання при постановці на чергу. Зокрема, ОСОБА_1 крім зазначення в рапорті про факт отримання житла за попереднім місцем служби, ще й надав нотаріально засвідчені згоди повнолітніх членів його сім`ї про здачу утримуваного ними житла в м. Чернігові при отриманні житла в м. Києві. При вирішення питання постановки на житловий облік позивач особисто надавав пояснення посадовим особам КЕС, керівництву служби, а також - на засіданні житлової комісії про факт утримання житла в м. Чернігові, де залишилася фактично проживати сім`я позивача.

За результатами зазначеного, рішенням житлової комісії Державної прикордонної служби України наведені підстави та надані ним документи було визнано достатніми, і ОСОБА_1 разом з членами сім`ї було зараховано на квартирний облік по м. Києву, зі збереженням дати постановки на чергу 03.08.2006.

У відповідності до керівних документів з питань житлового обліку, дані облікових (житлових) справ осіб, що перебувають на квартирному обліку мають періодично переглядатися з метою оновлення наявної в них інформації. З цією метою позивач регулярно подавав необхідні документи та довідки до КЕС (як підрозділу, що відповідає за правильність ведення обліку осіб, що потребують отримання житла, та документацію із зазначеного питання) з метою їх долучення до матеріалів його житлової справи, що і не заперечується відповідачем.

Тобто, матеріали житлової справи позивача протягом 13 років перебування на житловому обліку в Адміністрації Держприкордонслужби неодноразово перевірялися та доповнювалися відповідальними посадовими особами.

Також, на звернення ОСОБА_1 йому неодноразово надавалися посадовими особами КЕС довідки про перебування його квартирному обліку, в яких зазначено і про те, що він утримує квартиру в м. Чернігові, при цьому, як вбачається з довідки від 28.01.2019 № 721/135-31, в січні 2019 року відповідачу був відомий факт того, що зазначена квартира не є службовою.

З огляду на викладено, суд вважає, що позивач не заперечував та повідомив ще в 2008 році про факт отримання ним в 1997 році службового житла, та про факт утримання ним житла за попереднім місцем служби.

Проте, за фактичних обставин справи, 26.05.2021 позивача запросили на засідання житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби України, де серед іншого розглядалося й питання оновлення його житлової справи.

Як вбачається з протоколу засідання комісії, на поставлені питання членів комісії ОСОБА_1 повідомив, що до сьогодні постійним житлом в м. Києві не забезпечений, а за попереднім місцем служби в м. Чернігові утримує квартиру, де фактично проживають члени його сім`ї, і яку вони зобов`язалися здати при отриманні житла в м. Києві. На уточнююче питання членів комісії ОСОБА_1 підтвердив, що квартира надавалася як службова, але за ініціативою ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.09.1998 із зазначеної квартири було знято статус службового, на його думку - з метою оптимізації структури власності загону. При цьому, позивач зазначив, що йому та членам його сім`ї вказане житло не розподілялося у визначеному законом порядку як постійне, натомість, воно було закріплене за ними з метою забезпечення його утримання (сплата комунальних платежів, поточний ремонт, тощо). Жодного клопотання перед органами місцевої влади та Чернігівським прикордонним загоном про розподіл вказаного житла як постійного Позивачем та членами його сім`ї не подавалося, так як і не вживалося заходів щодо його приватизації. Позивач наголосив, що враховуючи факт проходження ним служби в м. Києві, а в подальшому - переходу на державну службу в статусі державного службовця в Адміністрації Держприкордонслужби, він потребував (і потребує) отримання житла саме за місцем служби (роботи), тобто за місцем фактичного проживання протягом 13 років, де в нього склалися стійкі соціальні зв`язки.

Проте згодом, на адресу проживання його сім`ї надійшов адресований ОСОБА_1 лист з доданим до нього Витягом з протоколу № 1 Спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби України від 26.05.2021, з якого слідує, що комісія прийняла рішення про зняття його та членів його сім`ї з житлового обліку з підстав, передбачених пунктом 5 частини другої статті 40 ЖК України, тобто, на підставі надання ним відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для зарахування на квартирний облік.

Приписами пунктів 5, 6 Розділу II Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.01.2021 № 26, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.03.2021 за № 344/35966 (далі - Інструкція № 26), житловій комісії Адміністрації Держприкордонслужби надано право перегляду раніше прийнятих комісією, або в порядку правонаступництва, рішень, якщо їх було прийнято з порушенням вимог законодавства.

Надалі, ОСОБА_1 вирішив скористатися зазначеним механізмом досудового порядку вирішення спору і 02.09.2022 звернувся до Голови Державної прикордонної служби України із заявою про перегляд спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.05.2021, що затверджене Головою Державної прикордонної служби України 04.06.2021.

Проте, 31.10.2022 ОСОБА_1 отримав відповідь з Адміністрації Держприкордонслужби за підписом заступника Голови Державної прикордонної служби України Сергія Сердюка, яким заявника проінформовано про те, що відсутні підстави для перегляду рішення житлової комісії.

Щодо посилань сторони відповідача про зняття статусу службової з квартири, яку позивач утримує в м. Чернігові, та покладання на позивача вини за не повідомлення ним про такий факт, суд звертає увагу на те, що облік наявного в Державної прикордонної служби України житла, його статус та категорії, в силу приписів ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст. 28 Закону України «Про державну прикордонну службу України», п. п. 28 п. 4 та п. п. 3 та 5 п. 5 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2014 № 533, покладено на орган управління таким майном, тобто на відповідача.

З наведеного слідує, що позивач не мав обов`язку повідомляти про будь-які зміни в статусі державного майна, що відноситься до сфери управління відповідача, при цьому, з матеріалів справи слідує, що позивач не приховував даної інформації та повідомляв про наявність житла в м. Чернігові, що підтверджується і тим, що позивач проходив оновлення даних та продовжував перебувати на квартирному обліку відповідача.

Стосовно доводів відповідача про повідомлення ОСОБА_1 недостовірної інформації, суд зазначає, що як вбачається з витягу з Протоколу № 1, комісія в 2021 році дійшла висновку (абз. 3 пункту 1.1.1.), що в первинному рапорті позивача про постановку на квартирний облік від 28.08.2008 він зазначив недостовірні дані про утримання ним службової квартири за попереднім місцем служби в м. Чернігові. Саме це, у поєднанні з фактом зняття статусу службової з квартири в 1998 році й стало причиною зняття з обліку ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Проте, як вбачається з наданих ОСОБА_1 копій документів, у тому числі й зазначеного рапорту від 28.08.2008, ним було подано рапорт на Голову житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби з проханням зарахувати його на квартирний облік з врахуванням дати перебування на такому обліку за попереднім місцем служби, та зазначенням, що під час проходження служби в Чернігівському прикордонному загоні у 1997 році, він отримав 3-х кімнатну службову квартиру, яку у разі отримання житла у місті Києві зобов`язуюся здати.

Крім того, підлягає врахуванню й те, що до рапорта в 2008 році була надана нотаріально засвідчена згода на передавання житла відповідачеві у випадку отримання житла у м. Києві. Зазначена згода також не містить вказівки про те, що вказана квартира є службовою, при цьому, позивач за рішенням відповідача продовжував перебувати на квартирному обліку відповідача.

При цьому, даних про приватизацію даного житла позивачем матеріали справи не містять, а відповідачем не наведено.

Згідно норм пункту 7 Розділу І Інструкції № 26, питання, пов`язані із забезпеченням військовослужбовців жилою площею, вирішують житлові комісії (об`єднані житлові комісії) за місцем проходження ними служби та перебування на обліку для поліпшення житлових умов.

Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Статтею 31 ЖК України, визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно зі статтею 34 ЖК України, такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а згідно статті 37 ЖК України облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих піяприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.

Стаття 40 ЖК України, визначає, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Відповідно до норм ч. 2 зазначеної статті, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема (пункт 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Статтею 43 ЖК України, встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Загальний порядок такого обліку та надання житлових приміщень врегульовано чинними на сьогодні Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила № 470).

Водночас, нарівні з загальними нормами, спеціальними нормами законодавства врегульовано питання забезпечення житлом такої окремої категорії громадян, що потребують особливого соціального захисту у зв`язку з характером їх соціального статусу, як військовослужбовці.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004). Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

Так, абзац 4 п. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII, передбачає, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Зазначену норму відображено також в пункті 3 Порядку № 1081 та пункті 4 Розділу І Інструкції № 26, згідно яких, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання або за їх бажанням - грошову компенсацію.

30.0.2021 Законом України № 1357-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку», абзац перший пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ, викладено в редакції, згідно якої військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Так, пунктом 26 Правил № 470, як загальною нормою, також визначено що, громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання житла, за винятком випадків, визначених абзацом 2 цього пункту, який містить 7 таких підстав.

Водночас, такі винятки відносно військовослужбовців в якості спеціальної норми визначені пунктом 30 Порядку № 1081, пунктом 18 Розділу V Інструкції № 26.

З Протоколу засідання комісії № 1 вбачається, що підставою для зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку був факт надання ним, на думку відповідача, недостовірних даних та не здача ним житла за попереднім місцем служби в 2008 році.

Натомість, суд вважає, що позивач повідомляв відповідача про вказані обставини, надав нотаріально засвідчене зобов`язання здати утримуване житло при отриманні іншого житла за місцем проходження служби в м. Києві.

Тобто, оскаржуване рішення є необґрунтованим та не містять аналізу всіх важливих обставин, при цьому наведені стороною відповідача доводи щодо обставин, які не були покладені в основу відзиву на позовну заяву та заперечення, не можуть братися судом до уваги, позаяк такі не слугували підставою прийняття оскаржуваного рішення.

Слід наголосити, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права, є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Тож, з урахуванням того, що позивач ще з 2006 року перебуває на квартирному обліку, суд вважає, що відповідач, з посиланням на те, що позивачем не було виконано всіх вимог законодавства для постановлення на квартирний обілк та на те, що житлова комісія не мала підстав для постановлення позивача на квартирний облік, помилково намагається виправити власні можливі помилки, шляхом позбавлення права позивача на отримання житла, не надаючи при прийнятті оскаржуваного рішення про зняття позивача з квартирного обліку передбачених законодавством підстав з належним обґрунтуванням, як б узгоджувалось з фактичними обставинами та матеріалами житлової справи.

Судом під час розгляду даного спору, не було встановлено повідомлення позивачем недостовірних відомостей при постановці на квартирний облік у відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішення від 26.05.2021, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку для поліпшення житлових умов, є невмотивованим, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, із зобов`язанням відповідача поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку для поліпшення житлових умов в Адміністрації Держприкордонслужби.

У частині позовних вимог про зобов`язання Адміністрацію Державної прикордонної служби України внести зміни у відповідні облікові дані а саме, включити ОСОБА_1 до списку осіб, що мають право на забезпечення житлом у першочерговому порядку, зі збереженням дати первинного зарахування на облік 03.08.2006, суд відмовуляє у їх задоволенні, адже у разі скасування рішення про зняття з квартирного обліку та поновлення особи на такому обліку, особа вважається такою, що продовжує перебувати на квартирній черзі з моменту первинного постановлення на облік. Вказані вимоги є уточненням попередніх, що і так визначено законодавством при поновленні на обліку.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи, суд зазначає, що відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено обґрунтованості та законності зняття позивача з квартирного обліку на підставі повідомлення позивачем недостовірних відомостей при постановці в 2008 році на квартирний облік у відповідача. Фактично, відповідач оскаржуваним рішенням намагається перекласти на позивача відповідальність за дії/рішення житлової комісії при постановці позивача на квартирний облік ще у 2008 році, що не узгоджується з принципом обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень та належного урядування, які вимагають діяти законно та у якнайпослідовніший спосіб. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору та підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.05.2021, що затверджене 04.06.2021 Головою Державної прикордонної служби України Дейнеко С.В., в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку для поліпшення житлових умов.

Поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку для поліпшення житлових умов в Адміністрації Держприкордонслужби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.