Справа № 520/1913/22
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 р.Справа № 520/1913/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

представника позивача Гордейчука В.В.

представника відповідача Ринденко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.03.23 року по справі № 520/1913/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК"

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК" з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від №1 від 03.12.2021, №1 від 03.12.2021, прийняті Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі висновків акту перевірки №399/35-00-07-01-05/21194014 від 04.11.2021;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст.133 КАС України.

В обґрунтування позову зазначило, що здійснення господарських операцій між ТОВ "ФІТО-ЛЕК" та його контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку. Натомість, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкового органу, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК" до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 03.12.2021, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЄК» збільшено суму зобов`язань за платежем податок на прибуток підприємств який сплачують інші підприємства у розмірі 988449, 00 грн.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 03.12.2021, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЄК» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період 2019р. на суму 5507352,00грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЄК» сплачений судовий збір у розмірі 24810,00.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що спірні податкові повідомлення - рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених законодавством, оскільки контрагенти позивача ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «СВОЯ АПТЕКА» є фігурантами кримінальних проваджень як такі, що мають ознаки фіктивності, що, на думку відповідача, свідчить про безтоварність спірної господарської операції.

Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначає, що до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Представник позивача вважає, що наявність державної реєстрації контрагентів позивача та їх легалізація (отримання ключів ЕЦП, реєстрація накладних тощо) свідчить про наявність помилки держави, що проявляється у недосконалості законодавства та службової недбалості посадових осіб. Саме тому, вимагання контролюючого органу про сплату податків за себе та ще й за фіктивне підприємництво, котра була зареєстрована та проводила свою діяльність завдяки «неналежному урядуванню» держави є проявом свавільного позбавлення «мирного володіння майном», що порушує положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання представника позивача, фактично єдиною підставою для врахування податкових накладних під час формування сум податкового кредиту є надання (реєстрація) таких податкових накладних, інших вимог положеннями ст.ст.200, 201 ПК України не містить. Саме тому, враховуючи, що усі контрагенти позивача реєстрували дані податкові накладні в реєстрі та надавали їх позивачу, в останнього не могло виникнути сумнівів щодо добросовісності контрагентів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі направлень виданих управлінням Офісу великих платників податків ДПС від 04.03.2020р. за №45, від 04.03.2020р. №44, від 12.03.2020р. №47, від 16.03.2020р. №50 відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 п. 77.1 ст. 77 ПК України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2020 рік проведена планова документальна виїзна перевірка ТОВ «ФІТО-ЛЕК з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства та з метою контролю правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2019р. відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ФІТО-ЛЕК», результати якої оформлено актом №399/35-00-07-01-05/21194014 від 04.11.2021р. (а.с. 85-153 т.4).

За висновками акту перевірки зазначено про порушення товариством вимог: 1. пп.134.1. п.134.1 ст. 134, п. 138.1 ст. 138, пп.139.1. п.139.1 ст. 139 з урахуванням приписів пп. 14.1.13, пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст. 44 ПК України, п.5, п. 21 П(С)БО №15 «Дохід», п. 9 П(С)БО 9 розділу «Запаси», П(С)БО 11 «Зобов`язання», п. 4, 5, 6, 9 П(С)БО 16 «Витрати», МСБО №18 «Дохід», п. 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності МСБО 37 «Забезпечення, умовні зобов`язання та умовні активи», параграфу 8 МСБО 19 «Виплати працівникам», параграфу 51 пункту «б» розділу «Визнання та оцінка», параграфу 63 МСБО 19 «Виплати працівникам», параграфа 9 розділу «Призначення фінансової звітності - Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 (МСБО 1), параграфа 15 розділу «Достовірне подання та відповідність МСФЗ» Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1(МСБО 1), параграфа 1; 5 МСФО 23 «Витрати на позики», п.10, п.11 розділу «Собівартість запасів» Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 2 «Запаси» в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 790 759 грн, в тому числі:

«за 1 квартал 2017 року на 169 156 грн.

«за півріччя 2017 року на 243 500 грн.

- три квартали 2017 року на 321 578 грн;

-2017 рік на 450 580 грн;

- за 1квартал 2015 року на 71 762 грн;

- за півріччя 2018 року на 141 426 грн,

- три квартали 2018 року на 238 337 грн.

-2018 рік на 340 179 грн;

та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2019 рік на 5 507 352 грн.

2. п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176,2 ст. 176 ПК України, а саме: подання з помилками та недостовірними відомостями податкової звітності за ф. 1-ДФ за 4 квартал 2017 року, 1. 3, 4 картали 2018 року, 1та 3 квартали 2019 року про суми нарахованих (виплачених, наданих) доходів та утриманого (сплаченого) з них податку;

3. п.63.3 ст.63 ПК України, а саме: неподання повідомлень про облік об`єктів оподаткування до контролюючих органів за формою 20-ОПП з інформацією про 28 транспортних засобів та 19 договорів оренди.

4. абз.2 п.87.1 ст.57, пп. 164.1.2 п.164.1 та пп. 164.2.1 п.164.2. ст.164, п.167.1 ст.167, п. 171.1 ст.171, п. 176.2 «ПК України, із змінами та доповненнями, шо призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 23236,78 грн. у т.ч. за березень 2019 року на суму 8693,39 грн. за квітень 2019 року на суму 7845,66 грн., за травень 2019 року на суму 9725,90 грн., за червень 2019 року па суму 6971,83 грн.

5. пп.165,1.1 п.163.1 ст. 163, п.п.1645.1,2 щ.164.1 та пп. 164.21 п. 164.2. ст.164, п.171.1 ст.171, п.176.2 ст.176, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що призвело до заниження військового збору на загальну суму 2 769,73 грн., у т.ч. за березень 2019 року на суму 724,45 грн., за квітень 3019 року на суму 653,1 грн., за травень 2019 року на суму 810,49 грн., за червень 2019 року на суму 580,99 грн;

6. пп.1 п.2 ст. 6 Розділу ІІ, пп.1 п.1 ст.7, п.5 ст. 8 Розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного внеску на загальну суму 40622,74грн.: у т.ч. за березень 2019 року на суму 10625.25 грн., за квітень 2019 року на суму 9589,14 грн, за травень 2019 року на суму 11887,22 грн., за червень 2019 року на суму 8521,13 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 03.02.2021 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №1 від 03.12.2021 р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЄК» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період 2019р. на суму 5507352,00грн. (а.с. 157-160 т.4).

- №1 від 03.12.2021 р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЄК» збільшено суму зобов`язань за платежем податок на прибуток підприємств який сплачують інші підприємства у розмірі 988449, 00 грн. (а.с. 154-156 т. 4). Не погоджуючись з податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем - суб`єктом владних повноважень не доведено факту порушення позивачем податкового законодавства у перевіреному періоді, а отже при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для їх скасування.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

За правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФІТО-ЛЕК» зареєстроване в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.02.2000 року, номер запису: 0009992 (а.с. 69-76 т.2).

Основним видом діяльності позивача є оптова торгівля фармацевтичними товарами (КВЕД 46.46). Окрім того, дотримуючись вимог чинного законодавства, Позивач займається наступними видами діяльності: Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (КВЕД 21.20); Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 49.41); Вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 47.73); Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20; Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД 73.20).

Також колегією суддів встановлено, що в перевіряємому періоді позивач здійснював господарські взаємовідносини з ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) та ТОВ «СВОЯ АПТЕКА», ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 )

Перевіркою відображених у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» показників за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій із придбання товару, інші доходи від операційної діяльності, інші доходи від фінансових операцій та інше.

Щодо господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_2 судом першої інстанції встановлено наступне.

Між ТОВ ФІТО-ЛЕК та ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) укладений договір купівлі-продажу №19/09/18 від 19.09.2018 щодо постачання б/у картонних та паперових кошиків. Термін дії договору до 30.06.2020р.

ФОП ОСОБА_2 є платником єдиного податку 3 групи, виписала на адресу позивача видаткові накладні №011 від 10.01.2019p., №012 від 23.01.2019р., №013 від 31.01.2019р., №014 від 27.02.2019р., №015 від 20.03.2019p.№016 від 27.03.2019p.№017 від 03.04.2019р.. №6018 від 10.04.2019р., №019 від 19.04.2019p., №020 від 24.04.2019р., №021 від 03.05.2019р., №022 від 16.05.2019р.,№023 від 22.05.2019p., №024 від 28.05.2019р., №025 від 04.06.2019р., №026 від 26.06.2019р., №027 від 03.07.2019р., №028 від 10.07.2019p., №029 від 17.07.2019p., №030 від 02.08.2019р.,№31 від 08.10.2019р., №32 від 21.10.2019р., №33 від 06.11.2019р., №34 від 25.11.2019р., №35 від 10.1272019p.№36 від 23.12.2019р. №001 від 01.10.2018р., №002 від 09.10.2018р., №004 від 24.10.2018р., №003 від 17.10.2018р., №006 від 12.11.2018р., №005 від 07.11.2018р., №007 від 26.11.2018p., №010 від 27.12.2018р., №009 від 18.12.2018р.. №008 від 11.03.2018р. (а.с. 1-36 т.3).

Розрахунки між сторонами було проведено у безготівковій формі у повному обсязі, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за січень 2018р. грудень 2019р. та наступними платіжними дорученнями: №940333 від 02.10.2018р., №40823 від 10.10.2018р., №41200 від 19.10.2018р., №41414 від 24.10.2018р., №41915 від 08.11.2018p., №42098 від 13.11.2018р., №42662 від 27.11.2018р., №43268 від 11.12.2018р., № 43628 від 18.12.2018р., №44011 віл 28.12.2018., №44511 від 14.01.2019p., №44913 від 24.01.2019p., №45517 від 11.02.2019р., №46196 від 28.02.2019р., №47007 від 21.03.2019р., №47242 від 28.03.2019p., №47444 від 04.04.2019р., №47739 віл 11.04.2019р., №48033 від 19.04.2019p., №48178 від 25.04.2019p., №48433 від 03.05.2019р., №48830 від 17.05.2019р., №48992 від 22.05.2019р., №49230 від 29.05.2019p., №49423 від 05.06.2019p., №49999 від 27.06.2019p., №050140 від 03.07.2019р., №50358 від 11.07.2019., №50255 від 22.07.2019р., №50610 від 05.08.2019р., №52041 від 11.10.2019р.. №52259 від 23.10.2019р.. №52554 від 08.11.2019p., №52801 віл 25.11.2019p., №53149 від 13.12.2019, №53339 від 24.12.2019р (а.с.37-72 т. 3).

Транспортування товару здійснювалося за рахунок постачальника.

Всі первинні бухгалтерські документи, підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом не мають дефектів у формі і змісту та відповідають сутності господарської операції.

Договір купівлі-продажу №19/09/18 від 19.09.2018 між ТОВ ФітоФІТО-Лек та ФОП ОСОБА_2 вилучено під час обшук, що підтверджується описом вилучених документів додатком №6 до протоколу обшуку СУ ГУНП в Харківській області від 03.09.2020р.

Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ СВОЯ АПТЕКА судом першої інстанції встановлено наступне.

Між ТОВ ФІТО-ЛЕК (постачальник) та ТОВ СВОЯ АПТЕКА (покупець) укладено договір №82 від 19.02.2016р. (а.с. 123-124 т.3).

Відповідно до пп.1.1 п.1 Договору постачальник бере на себе зобов`язання передати (поставити) у власність Покупцю протягом дії Договору товар в асортименті, кількості, вказаній в накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Покупець зобов`язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах, визначених даним договором. Предметом поставки є наступний товар:

1.2.1. Лікарські засоби (згідно Закону України Про лікарські засоби);

1.2.2. Супутні товари, які мають право придбавати та аптечні заклади та їх Структурні підрозділи (згідно "Переліку", затвердженого МОЗ України).

До вказаного договору укладено сторонами Додаткову угоду №82 від 19.02.2016р. (а.с. 125 т. 3).

ТОВ СВОЯ АПТЕКА надало ліцензію на роздрібну торгівлю лікарськими засобами та довідку про визначення класифікаційних даних. (а.с. 126 т.3).

ТОВ ФІТО-ЛЕК виписало на адресу ТОВ СВОЯ АПТЕКА видаткові накладні №100000287/2 від 03.01.2017р., №100004552/1 від 05.01.2017р. №100007810/1 від 11.01.2017р., №100007810/2 від 11.01.2017р., №|00000278/1 від 03.01.2017р., №100039541/1 від 31.01.2017р., №100039541/2 від 31.01.2017р., №100032773/2 від 26.01.2017p., №100032773/1 від 26.01.2017p., №100021956/1 від 19.01.2017p., №100021956/2 від 19.01.2017р., №100019586/1 від 17.11.2017р. №100011882/1 від 11.01.2017p., №100044120/1 віл 03.02.2017p. №100044120/2 від 03.02.2017р., №100050679/1 від 08.02.2017р., №100060096/1 від 15.02.2017р., №100074019/1 від 24.02.2017p.,№91 00080749/1 від 28.02.2017р., №100080749/2 від 28.02.2017р., №100090816/2 від 07.03.2017р., №100090816/1 від 07.03.2017р., №100091654/1 від 07.03.2017p., №100102473/1 від 15.03.2017р. №100107581/1 від 17.03.2017р., №100120148/2 від 25.03.2017р., №100113454/1 від 22.03.2017р.. №100120148/1 від 25.03.2017p., №100157806/1 від 21.04.2017., №100147607/1 від 13.04.2017р., №100138868/1 від 06.04.2017р., №100138868/2 від 06.04.2017р.. №100146422/2 від 12.04.2017p., №100147607/2 від 13.04.2017, №100146422/1 від 12.04.2017р. №l00157806/2 від 21.04.2017р. №100166646/1 від 28.04.2017р., №100174947/2 від 06.05.2017p., №100174947/1 від 06.05.2017р. №100174206/1 від 04.05.2017р., №100172834/1 від 04.05.2017p., №100184060/1 від 15.05.2017p., №/2 від 15.05.2017p., №100197031/1 від 23.05.2017р., №100209872/1 від 31.05.2017р., №100219766/1 від 07.06.2017р., №100219766/2 від 07.06.2017р. №100227219/1 від 13.06.2017p., №100227219/2 від 13.06.2017р., №100233600/1 від 16.06.2017р., №100239527/1 від 22.06.2017р. (а.с. 138-188 т.3).

ТОВ ФІТО-ЛЕК виписало на адресу ТОВ СВОЯ АПТЕКА та зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: №1371 від 03.01.2017p., №1372 від 03.01.2017р., №1801 від 05.01.2017p., №2535 від 11.01.2017р., №2536 від 11.01.2017p., №2537 від 11.01.2017р. №2152 від 17.01.2017р.. №975 від 19.01.2017p., №1976 від 19.01.2017р., №1868 від 26.01.2017р., №1869 від 26.01.2017р., №2189 від 31.01.2017р., №2190 від 31.01.2017р., №1677 від 03.02.2017р., №1678 від 03.02.2017p., №2150 від 08.02.2017р., №2225 від 15.02.2017р., №1915 від 24.02.2017р.,№ 2708 від 28.02.2017р., №62709 від 28.02.2017р., №1997 від 07.03.2017р.. №1998 від 07.03.2017p., №1996 від 07.03.2017p., №2021 від 15.03.2017p., №2541 від 17.03.2017р., №2289 від 22.03.2017р. №183 від 25.03.2017р., №184 від 25.03.2017р., №2271 від 06.04.2017p., №2272 від 06.04.2017р., №1714 від 12.04.2017р. №1713 від 12.04.2017р., №2325 від 13.04.2017р., №2324 від 13.04.2017р., №1847 від 21.04.2017р., №1846 від 21.04.2017p., №1901 від 28.04.2017р., №2689 від 04.05.2017р., №2689 від 04.05.2017р., №2126 від 04.05.2017р., №501 від 06.05.2017р., №500 від 06.05.2017р., №2117 від 15.05.2017p., №2116 від 15.05.2017р., №2203 від 23.05.2017р., №2432 від 31.05.2017р., №2368 від 07.06.2017р., №2367 від 07.06.2017р., № 2241 від 13.06.2017р., №2240 від 13.06.2017p., №2046 від 16.06.2017р., №1979 від 22.06.2017р (а.с.196-249 т. 3; 1-50 т. 4)

Доставка лікарських засобів та товарів медичного призначення здійснювалася ТОВ ФІТО-ЛЕК власним транспортом.

Розрахунки між контрагентами проведені в безготівковій формі, підтверджується платіжними дорученнями та записами в бухгалтерському обліку по рахунках 361, 311. (а.с. 127- 136 т.3).

Всі первинні бухгалтерські документи, підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом не мають дефектів у формі і змісту та відповідають сутності господарської операції.

Доводи апелянта про те, що висновки акту перевірки щодо нереальності здійснення господарських операцій ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження досудового розслідування №0000105, інформації щодо допиту ОСОБА_2 , яка показала, що документи, які були вилучені під час обшуку мають ознаки підробки, а також пояснень засновника ТОВ СВОЯ АПТЕКА гр. ОСОБА_3 , який пояснив, що не діяв від імені підприємства та не підписував ніяких документів щодо ведення фінансово-господарської діяльності, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Сам факт наявності кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентом.

Більш того, за відсутності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, не є достатнім лише посилання відповідача на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 803/1810/16.

У постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду визнала обґрунтованим висновок про те, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу; суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт порушення кримінальних справ, а також отримання пояснень посадових осіб контрагента в рамках кримінального провадження, за яким відсутній вирок, не є достатніми доказами, які підтверджують факт відсутності реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Щодо доводів апелянта про те, що у контрагентів позивача були відсутні трудові та матеріальні ресурси, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагента позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з поставки товару та надання послуг, адже у комерційній діяльності поставка товару та надання послуг не завжди вимагають наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів найму тощо.

Щодо господарських операцій між ТОВ «ФІТО-ЛЕК» з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ ФІТО-ЛЕК (замовником) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір №55 від 10.08.2018 про надання послуг з консультування по питанням комерційної діяльності.

До договору сторонами було підписано додаткову угоду від 31.12.2018р., відповідно до якої передбачено, що виконавець надає замовнику наступні послуги: організація конгресів і торгівельних виставок, неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; консультування питань комерційної діяльності й керування; рекламні агентства; дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки. Загальна вартість послуг визначається в акті приймання-передачі наданих послуг. Термін дії додаткової угоди №1 від 10.08.2018р. до 31.12.2018р.

На підвердждення виконання робіт складено акти наданих послуг: №шк000000019 від 31.12.2018р. (а.с. 97 т. 3) та №00000097 від 31.12.2018р. (а.с. 120 т.3 ) на загальну суму 922000,00грн. та звітами про інформаційно-консультативні послуги за серпень-грудень 2018р. (а.с. 98-119 т. 3).

Разом з тим, зазначені первинні документи не містять конкретної інформації щодо характеру послуг їх обсягу та не підтверджують їх надання.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XFV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - де документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З наведеного законодавчого припису випливає, що первинні документи, які підтверджують дані податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкту оподаткування.

В іншому випадку, первинні документи, які не відображають реального руху активів між учасниками господарської операції, є недостовірними.

Отже, аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що ТОВ «Фіто-Лек» отримано акти виконаних робіт та відображено в податковому та бухгалтерському обліку фінансово-господарські операції з ФОП з ознаками фіктивності без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування та несплати податків по ланцюгу постачання, в зв`язку з чим вказані дії призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

Колегія суддів зазначає, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним, чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути; підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС щодо достовірності доказів.

Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.

Про необгрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів вілповілної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських опепаттій. які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операттій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Наведена правова позипія була викладена у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі №520/1284/19. до прикладу (але на виключно) в постановах від 24.01.2018 (справа №2а-19379/11/2670), від 28.10.2019 (справа №280/5058/18), від 26.02.2020 (справа №826/1308/18), від 06.05.2020 (справа №640/4687/19).

В той час, відповідач звертає увагу суду на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та аналізуючи наведені норми, вважає, що взаємовідносини позивача з ФОП ОСОБА_1 не мали реального характеру господарських операцій про, що свідчить:

- відсутність у зазначених постачальників фізичних, технічних, технологічних умов, кваліфікованого персоналу, об`єктивно необхідних для вчинення господарських операцій з постачання товару на адресу позивача, зокрема не подання зазначеними суб`єктами господар вання звітності;

- контрагенти фігурують у кримінальних 'провадженнях. В рамках зазначеного кримінального провадження були допитані контрагенти позивача, які зазначили, що не мають жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Фіто-Лек»

Окрім того, судом першої інстанції не враховано докази відповідача відносно того, що, позивачем при наданні заперечень на акт перевірки, при поданні позовної заяви та уточненої позовної заяви обґрунтовувались лише порушення, які пов`язані із взаємовідносинами позивача з ФОП ОСОБА_1 .

Враховуючи наведе, коллегія судддів погодждується з доводами апелянта про правомірність податкового повідомлення рішення №1 від 03.12.2021 р. в частині збільшення суми зобов`язань за платежем податок на прибуток підприємств у розмірі 165960 грн. та штрафних санкцій в сумі 41490 грн.

Щодо зменшення витрат позивача на паливно-мастильні матеріали та правильність формування Запасів на підприємстві, і як наслідок корегування фінансового результату, судом першої інстанції встановленро наступне.

ТОВ "Фіто-Лек" використовувало паливо для доставки товарів до покупця, за умови договорів постачання у відповідності до правил Інкотермс: - СІР - продавець зобов`язаний оплатити витрати пов`язані з доставки товару до названого пункту призначення; - DAP - продавець зобов`язаний сплатити витрати, необхідні для доставки товару до вказаного пункту призначення; - EXW - покупець несе всі витрати по переміщенню товару від складу продавця за власний рахунок, власним автотранспортом, -також для транспортування товарів між структурними підрозділами підприємства.

Таким чином вбачається, що доставку товарів покупцям здійснювалася автотранспортом і за рахунок Позивача до місця, з якого відбувається подальша реалізація та зберігання товару.

Вказані операції щодо придбання ГСМ відображені наступним чином.

Усі витрати відображені в обліку по рахунку 93 по статті витрат "Расход ГСМ" поквартально:

- за 2017 рік - 1 квартал 3.909.065, 23 грн.; 2 квартал 3.847.552,82 грн.; 3 квартал 4.256.454,00 грн.; 4 квартал 4.929.711,90 грн. Всього 16.942.784,05 грн.

- за 2018 рік - 1 квартал 5.433.430,81 грн.; 2 квартал 4.870.563,32 грн.; 3 квартал 5.116.818,22 грн.; 4 квартал 5.609.141,13 грн. Всього 21.029.953,48 грн.

- за 2019 рік - 1 квартал 4.419.773,10 грн.; 2 квартал 3.411.807,29 грн.; 3 квартал 2.013.915,92 грн.; 4 квартал 2.854.019,12 грн.; Всього 12.699.516,12 грн.

Вказані факти підтверджуються копією аналізу рахунку 93 по статті витрат "Расход ГСМ" поквартально за 2017, 2018, 2019 роки. (а.с. 97-117 т.5).

У відповідності до правил бухгалтерського обліку придбання палива відображалося згідно подвійний запис Дт 203 Кт 631, а списання палива у відповідності до ПСБУ 16 Витрати за допомогою запису Дт 93 Кт 203.

Усі вказані суми в Звіті про фінансовий результат (про сукупний дохід) відображено в складі витрат на збут, рядок 2150.

Згідно п.19 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999р. передбачено, що Витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема, але не виключно:

- витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

- витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства.

Згідно п. 16 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 2 (МСБО 2), визначено, що Прикладами витрат, які виключаються із собівартості запасів і визнаються як витрати періоду, в якому вони понесені, є такі:

а) понаднормові відходи матеріалів, витрати на оплату праці або інші виробничі витрати;

б) витрати на зберігання, крім тих витрат, які зумовлені виробничим процесом і є необхідними для підготовки до наступного етапу виробництва;

в) адміністративні накладні витрати, не пов`язані з доставкою запасів до їх теперішнього місцезнаходження та приведенням у теперішній стан;

г) витрати на продаж.

Окремого МСФЗ Витрати не існує, тому основні положення, які визначають методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства розкриваються у Концептуальних основах складання та подання фінансових звітів. Концептуальною основою (§ 4.33 4.35) до складу витрат віднесено безпосередньо витрати, які виникають у ході звичайної діяльності підприємства і мають форму вибуття активів або їх амортизації (наприклад, собівартість реалізованої продукції, адміністративні та збутові витрати).

До собівартості у відповідності до МСФЗ 2 витрати на збут не включаються, отже витрати на придбання палива для доставки товарів до покупця є витратами на збут, тобто витратами певного періоду.

Враховучи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно віднесено витрати на придбання палива саме до витрат у періоди, коли такі витрати здійснювалися для доставки товару Покупцям і не могли бути віднесені до собівартості товару. Також із вказаних вище положень вбачається, що витрати на паливно-мастильні матеріали не є транспортно-заготівельними витратами (ТЗВ), адже останні можуть вважатися такими лише якщо вони понесені при закупівлі товару, а не для продажу і тільки у такому разі мають відноситися до собівартості товару.

Правильність відображення таких витрат підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахункам 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками, 20 Виробничі запаси, 28 Товари, 22 Малоцінні та швидкозношуєми предмети, які проаналізовані в акті перевірки, відображенні у спірному податковому повідомленні-рішенні. Такі оборотно-сальдові відомості також надаються до даних письмових пояснень. Саме тому усі витрати на паливно-мастильні матеріали віднесено до витрат відповідного періоду коли вони закуповувалися і не мають відношення до закупівлі товару, адже вони понесені при транспортуванні продукції покупцям Позивача.

За таких обставин вбачається, що висновки контролюючого органу викладені на 72-77 сторінках акту, що потім було включено до податкових повідомлень-рішень, які оскаржуються, є неправомірними і ґрунтуються на припущеннях, а не положеннях стандартів бухгалтерського обліку.

Крім того, контролюючим органом помилково визначено про віднесення таких витрат до запасів, адже до запасів відносяться затрати на транспортування від продавців товару до покупця, а не навпаки.

Щодо збільшення фінансового результату на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів.

Відповідно до ст.. 138 п.138.1 розділу ІІІ Податкового кодексу України в декларації з податку на прибуток в розділі РІ, а саме 1.1.2 та 1.1.3 зменшення фінансового результату до оподаткування, визначного у фінансовій звітності відповідно до Національних стандартів або міжнародних стандартів фінансової звітності, на суму залишкової вартості окремого об`єкта оподаткування основних засобів, або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних стандартів бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

У відповідності до методології відображення ліквідації або продажу основних засобів у відповідності до національних положень стандартів або міжнародних стандартів в обліку проводяться наступні записи: Дт 13 Кт 10 накопичена амортизація; Дт 286 Кт 10 залишкова вартість основних засобів; Дт 943 Кт 286 в разі продажу основних засобів списання залишкової вартості основних засобів; Дт 976 Кт 286 в разі ліквідації основних засобів списання залишкової вартості основних засобів.

Отже списання залишкової вартості ОЗ відбувається в момент продажу чи ліквідації такого ОЗ.

В наданих аналізах рахунку 943 та 976 (а.с. 118 -119 т. 5 ) в кореспонденції з Кт рахунку 286 відображено наступне: Дт 943 Кт 286 1 504 260,35 грн.; Дт 976 Кт 286 1 894 073,53 грн.

В декларації на прибуток в рядках 1.1.2 та 1.1.3 у відповідності до ст.. 138 пункту 138.1 відображено суму 3 400 058.

Різниця, яка описана в акті перевірки як помилка в сумі 2 091 555 не є помилкою. Основні засоби переведені на рахунок 286, як утримувані для продажу, бо на момент складання річної звітності не використовувались в господарській діяльності і у відповідності до МСФЗ 5 Непоточні активи, утримувані для продажу та припинена діяльність відображені в Балансі (Звіті про фінансовий стан) в розділі ІІІ Необоротні активи, утримувані для продажу та групи вибуття. Різниці відповідно до ст.. 138 п 138.1 ПКУ відображаються в декларації з прибутку при продажу чи ліквідації основних засобів.

В періоді продажу чи ліквідації такого основного засобу ці різниці відображаються в Декларації з податку на прибуток відповідного періоду, в якому такий продаж чи ліквідація будуть здійснені в майбутньому.

Податковим органом не доведено, що на момент подання річної декларації з податку на прибуток за 2019 рік такі основні засоби не були продані чи ліквідовані, а тому відображенню в декларації за правилами ст. 138 ПК України не потребують.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції висновки контролюючого органу і не відповідають вимогам податкового законодавства.

Щодо заниження різниці, на які збільшується фінансовий результат на суму витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, зо нараховується на такі виплати), тобто показника рядка 2.1.1 додатку РІ Різниці до податкової декларації з податку на прибуток за 2019 рік на суму 1191639,00 грн.

Відповідно до протоколу наради від 02.12.2019 року №62/3 та кошторису витрат на 2020 рік знищено лікарських засобів та супутніх товарів через закінчення терміну придатності та ухваленого підприємством рішення з створення резервів під забезпечення витрат, що пов`язано зі списанням та утилізацією товарів, що мають обмежений строк використання, що регламентується МСФЗ 2 "Запаси" , та резерв під забезпечення витрат на знищення лікарських засобів та супутніх товарів через закінчення терміну придатності у відповідності до ліцензійних вимог згідно кошторису витрат.

В бухгалтерському обліку не було зроблено відповідний запис Дт 94 "Інші витрати" Кт 47 " Створення резервів та забезпечень" на суму 1.191.639 грн. та відповідно ці витрати не було відображено у складі інших витрат в Звіті про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) в рядку 2180 Інші операційні витрати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невідображення резервів у бухгалтерському обліку жодним чином не вплинуло на заниження фінансового результату певного періоду, а навпаки призвело до його завищення та збільшення податкових платежів відповідного періоду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року по справі № 520/1913/22, частково прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 по справі № 520/1913/22 скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №1 від 03.12.2021 р. щодо збільшення суми зобов`язань за платежем податок на прибуток підприємств у розмірі 165960 грн. та штрафних санкцій в сумі 41490 грн..

Прийняти постанову, якою відмовити в цій частині задоволенні позову.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 по справі № 520/1913/22 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 24.08.2023 року