Справа № 520/25163/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Рубан В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 р. Справа № 520/25163/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/25163/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі по тексту також ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення складене ГУ ДПС у Харківській області №1-2030 від 10.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення складене ГУ ДПС у Харківській області №8-2030 від 03.06.2021 року;

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №1-2030 від 10.04.2020 року та №8-2030 від 03.06.2021 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття в частині задоволених позовних вимог з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до ІТС "Податковий блок" ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС як платник земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1034 гектара. Цільове призначення: Землі житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначено податкові зобов`язання зі сплати земельного податку, а не орендної плати, у зв`язку із чим висновки суду першої інстанції про неукладення нового договору оренди є помилковими. Вказує, що зі змісту долученого позивачем листа-повідомлення (про заперечення у поновленні договору оренди землі) від 30.10.2020 № 907/0/30-20 від виконавчого комітету Харківської міської ради вбачається, що орган місцевого самоврядування попередив про обов`язок плати за землю до повернення земельної ділянки до земель запасу міста. Водночас на теперішній час у контролюючого органу відсутні відомості щодо повернення вказаної земельної ділянки до земель запасу міста, а тому обов`язок плати за землю є наявним.Також зазначає, що пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , яке надано позивачем до контролюючого органу, видано 19.06.2018, терміном дії до 30.04.2020. В подальшому документи, що посвідчують право на пільгу у 2021 році, позивачем до контролюючого органу не надавалися, а тому підстав для застосування ГУ ДПС пільги з земельного податку у 2021 році не було.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.09.2005 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку №4354, відповідно до якого Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність житловий будинок і зобов`язується сплатити за нього обговорену грошову суму вказану в цьому договорі. Майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що відчужується, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 1170 кв.м. розташований житловий будинок - літ. «А-1», дерев`яний обкладений цеглою, житловою площею 37,9 кв.м. загальною площею 74,3 кв.м., та надвірні будівлі: сарай - літ. «Б», льох - літ. «В», гараж - літ. «Д.», огорожа № 1.2, 3, 5, вбиральня - літ. «Г», водогін - №4, замощення - І.

03.12.2015 між Харківською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар) було укладено Договір оренди землі.

Відповідно до п.1 Договору зазначено, що Орендодавець на підставі рішення 42 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.09.2015 року №1991/15 «Про надання земельних ділянок дня експлуатації та обслуговування об`єктів самочинного будівництва» надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

У п.2 Договору зазначено, що в оренду передається земельна ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий номер :13:022:0012) загальною площею 0.0034 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом №788/15 (вих. №859 6-15 від 15.05.2015 року) становить 11 804.00 гри.

Згідно з п.8 Договору, він є укладеним строком до 01.10.2020 року. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію листом-повідомленням.

Відповідно до н.9 Договору зазначено, що орендна пата за земельну ділянку вноситься Орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок державного казначейства у Харківській області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Розмір орендної плати за земельну ділянку на рік згідно з розрахунком №1238/15 від 08.06.2015 року становить: 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає 354,12 грн., розмір орендної плати за земельну ділянку в місяць становить: 29.51 грн; підпунктом «а» пункту 37 Договору передбачено, що дія Договору припиняється у разі закінчення строку на який його укладено.

12.04.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було укладено договір дарування земельної ділянки №1216, відповідно до якого ОСОБА_3 безоплатно передала у власність в якості дарунку, а ОСОБА_1 прийняв у власність цей дарунок, який складається з земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:022:0011. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Разом з вказаною земельною ділянкою ОСОБА_1 було також подаровано житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 . а саме: житловий будинок - літ. «А-1», дерев`яний обкладений цеглою, житловою площею 37.9 кв.м.. загальною площею 74.3 кв.м.. та надвірні будівлі: сарай - літ. «Б», льох -літ. «В», гараж-літ. «Д», огорожа№1, 2, 3, 5, вбиральня літ. «Г», водогін -№4, замощення - І, що підтверджується договором дарування житлового будинку №1213 від 12.04.2016 року.

Після набуття права власності на земельну ділянку № НОМЕР_3 (кадастровий номер №:13:022:0011) разом з житловим будинком, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 . позивач. ОСОБА_1 фактично став користувачем і земельної ділянки № НОМЕР_2 (кадастровий номер :13:022:0012), який було передано ОСОБА_3 па підставі Договору оренди землі від 03.12.2015 року.

Договір оренди земельної ділянки від 03.12.2015 року було припинено у зв`язку з закінченням терміном його дії, а новий Договір оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 укладено на теперішній час не було.

Головним управлінням ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення - рішення про визнання сум податкових зобов`язань ОСОБА_1 за платежем - земельний податок з фізичних осіб за податкові періоди: 2020., 2021р., а саме: податкове повідомлення-рішення №1-2030 від 10.04.2020 року; податкове повідомлення-рішення №8-2030 від 03.06.2021 року.

Загальна сума податкового зобов`язання із земельного податку за вищевказаними податковими повідомлення - рішення складає 737,95 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Згідно з пп.14.1.72 п.14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Зазначена вище норма закону кореспондується з підпунктом 269.1.1 і 269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України, де також зазначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Підпунктом 14.1.73 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 Земельного кодексу України).

Згідно з п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно з п. 288.2 ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 Податкового кодексу України (п. 288.7 ст. 288 ПК України).

Згідно з п. п. 14.1.175 та п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктами 288.1 - 288.3 ст.288 ПК України визначено, що підставою для нараху вання орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до І лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік. та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує форму вання державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з підпунктом 270.1.1 п. 270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що платниками орендної плати за землі державної та комунальної власності є фізичні особи, які уклали з відповідним органом місцевого самоврядування (сільською, селищною, міською радою) або органом виконавчої влади договір оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

При цьому підставою для нарахування орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, як визначено п. 288.1 ст. 288 ПК України, є договори оренди земельних ділянок.

Цим пунктом також визначено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Судовим розглядом встановлено, що договір оренди землі від 03.12.2015 року, а саме земельної ділянки АДРЕСА_2 укладено строком до 01.10.2020 р.

Після спливу строку зазначеного у Договорі оренди землі, його не було подовжено, у зв`язку з чим дія Договору припинена.

Разом з цим позивачем надано до позову лист-повідомлення Харківської міської ради про заперечення у поновленні Договору оренди землі №907/0/30-20 від 30.10.2020 року, в якому підтверджується факт того, що дію вказаного договору припинено, у зв`язку з чим органом місцевого самоврядування запропоновано укласти новий Договір оренди земельної ділянки №2, що розміщується у АДРЕСА_1 . Отже діючий договір оренди зазначеної вище земельної ділянки відсутній.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду в постанові від д 09.12.2019 року у справі № 917/1739/17, за якою право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже, якщо позивач після закінчення дії договору оренди земельної ділянки комунальної власності використовував її без правовстановлюючих документів, не уклавши з міською радою відповідний договір, тому у такому випадку міська рада як власник земельної ділянки має право звернутися до суду з вимогами про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку.

При цьому, нормами Податкового кодексу України не передбачено встановлення такого податку як плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено.

Таким чином, нарахування позивачу орендної плати, є безпідставним, а у спірних правовідносинах у позивача не виник податковий обов`язок з плати за землю у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 по справі № 520/25163/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко