Справа № 344/1905/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

22 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 344/1905/23 пров. № А/857/15117/23

Суддя Восьмого апеляційного адміністративного суду Бруновська Н. В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року у справі № 344/1905/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського районного управління поліції про визнання рішення таким, що не відповідає порядку закінчення розгляду адміністративної справи, визнання протиправної бездіяльності, не прийняття постанови в адміністративній справі №6565, зобов`язання прийняти рішення, визнання дій в якості затримання особи, визнання протиправним та безпідставним затримання, стягнення 5000 гривень матеріальної шкоди, 128000 гривень судових витрат, 500000 гривень моральної шкоди -,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 28 лютого 2023 року (провадження № 2-ар/344/8/23) Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області:

-відмовив у відкритті провадження в частині позову ОСОБА_1 до Івано-Франківського районного управління підрозділу Головного управління національної поліції (РУПГУНП) в Івано-Франківській області про визнання рішення таким, що не відповідає порядку закінчення розгляду адміністративної справи, зобов`язання прийняти рішення, визнання дій в якості затримання особи; визнання протиправним та безпідставним затримання;

- адміністративний позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського районного управління підрозділу Головного управління національної поліції (РУПГУНП) в Івано-Франківській області про визнання протиправної бездіяльності не прийняття постанови в адміністративній справі №6565, стягнення 5000 гривень матеріальної шкоди, 128000 гривень судових витрат, 500000 гривень моральної шкоди з усіма матеріалами до нього, міркуваннями, заявами та клопотаннями повернув позивачу.

Не погодившись із прийнятим рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування поданої заяви скаржник посилається на те, що апелянтом у встановлені строки подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 28.02.2023р (провадження № 2-а/344/91/23), а про інші ухвали йому невідомо і про існування таких останній дізнався лише 11.08.2023р. у з чим вважає, що пропустив строк з поважних причини та такий слід поновити.

Крім цього, апелянт також зазначає, що суддя та помічник суду першої інстанції приховували від нього оскаржувану ухвалу, оскільки 09.03.2023р та 13.03.2023р. подав заяви про ознайомлення з матеріалами справи, однак таких не отримав.

Наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження не можна вважати поважними, з таких підстав.

ч.-ч. 1-3 ст.295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст.299 цього Кодексу.

ч.3 ст.298 КАС України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст.295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як убачається з матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувану ухвалу постановлено 28.02.2023 р. (оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень15.03.2023р), а апеляційну скаргу позивач подав 12.08.2023р засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Суд звертає увагу скаржника на те, що одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Пропущений строк апеляційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених скаржником підстав пропуску такого строку суд дійде висновку про їх поважність.

При цьому, вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у тісному взаємозв`язку з тривалістю пропущеного строку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання в суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся зі скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними(див. ухвали від 18 вересня 2020 року у справі № 11-119сап20 та від 22 лютого 2021 року у справі № 9901/42/20).

Також варто зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (параграф 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06; пункт 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02).

Отже, згідно з практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та рішення у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Таким чином, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

ст.129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Надаючи оцінку наведеним скаржником доводам, необхідно, перш за все, звернути увагу на те, що позивач як особа, яка ініціювала судовий розгляд, є обізнаним з правами та обов`язками учасників справи; діями суду після одержання позовної заяви, зокрема, правовою регламентацією процедури відкриття провадження у справі, порядком та строками, протягом яких судом ухвалюються рішення про повернення позовної заяви, відмову у відкритті та відкриття провадження у справі; строками на апеляційне оскарження ухвали суду та порядком їх обчислення.

ст. 44 КАС України передбачає обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

ч.1 ст.45 КАС України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

ч.1 ст.131 КАС України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному ст.129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

п.,п. 1, 3 ч.6 ст.251 КАС України днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Разом з тим, апелянтом не виконано покладеного на нього обов`язку передбаченого ст.296 КАС України а саме: не зазначено дати отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується та не надано належних та допустимих письмових доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Як убачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 535, а саме ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року у справі № 344/1905/23, така направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 08.03.2023р. та повернута на адресу суду 09.04.20223р з відміткою « За закінченням встановленого терміну зберігання».

Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місця проживання (перебування) фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. При цьому необхідно звернути увагу, що Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області надіслав копію оскаржуваної ухвали саме за вказаною ОСОБА_1 в адміністративному позові адресою його місця проживання (перебування), правильність зазначення якої на поштовому відправленні не оспорюється ним і в апеляційній скарзі.

Щодо відкриття абонентської скриньки апелянтом, то суд зазначає що така абонентська скринька відкрита апелянтом вже після оскарження ухвали від 28.02.2023р. (Провадження № 2-а/344/91/23) куди направлялась кореспонденція судом апеляційної інстанції.

ст.ст. 2,3 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, що є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

ч.ч. 1,2 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог ст.7 цього Закону.

Таким чином, скаржник, будучи обізнаним про передбачені законодавством строки постановлення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області судового рішення за результатами розгляду питання щодо можливості відкриття провадження у справі за його адміністративним позовом та про строки його надсилання, повинен був вчиняти активні дії, спрямовані на його отримання у відділенні поштового зв`язку (навіть у випадку, якщо ОСОБА_1 або уповноважена ним особа не отримали копію цього рішення, як про це зазначає позивач в апеляційній скарзі, то після подання адміністративного позову та спливу передбачених КАС України строків для ухвалення відповідного судового рішення, він повинен був вчиняти активні дії з метою з`ясування, чи надходила йому відповідна кореспонденція за вказаною в позовній заяві адресою), та/або ж шляхом ознайомлення з ним після оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (15.03.2023р).

Однак будь-яких доказів та аргументів на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали ознайомленню з оскаржуваним судовим рішенням після 15.03.2023р та поданню апеляційної скарги в строки, передбачені процесуальним законом, скаржником не надано.

Доводи скаржника про неможливість з`ясування стану розгляду справи безпосередньо у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, а також з огляду на інформацію, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, після 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та частими повітряними тривогами, холодом та морозом є необґрунтованими, оскільки ч.ч.1,4 ст.26 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII«Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами; створення надзвичайних та особливих судів не допускається, а відтак робота Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області не була припинена.

Натомість будь-яких запитів стосовно надання інформації про стан розгляду справи, заяв щодо ознайомлення з її матеріалами, надсилання копії оскаржуваного судового рішення, або щодо обставин, які об`єктивно перешкоджають ОСОБА_1 отримати його копію в паперовій формі, надісланих відповідно до вимог КАС України скаржником до апеляційної скарги не додано.

Таким чином, ОСОБА_1 мав можливість ознайомитись з оскаржуваним судовим рішенням з моменту його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.03.2023 р. оскільки з 20 червня 2022 р. відновлено загальний доступу до зазначеного Реєстру.

Однак апелянт не обґрунтував наявності поважних обставин, які б унеможливили його ознайомлення з текстом оскаржуваної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у період з 15.03.2023 р 12.08.2023 р. Крім того, позивач не навів поважних підстав, які б унеможливлювали отримання ним копії оскаржуваного судового рішення в суді першої інстанції, зокрема, з огляду на ту обставину, що судове рішення складено ще 28.02.2023р.

Щодо покликань апелянта в апеляційній скарзі на те, що суддя та помічник судді приховували від нього оскаржувану ухвалу суд відхиляє, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях апелянта і не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом і не можуть бути поважною причиною для визнання причин пропуску строку апеляційного оскарження.

Наведені скаржником обставини, якими він обґрунтовує поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження (5 місяців 16 днів), не дають підстав вважати їх об`єктивними та непереборними. Процесуальна поведінка скаржника не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав в судовому порядку.

ОСОБА_1 не довів, що цій справі можливість вчасного подання ним апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на апеляційне оскарження судових рішень через пасивну поведінку скаржинка щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку.

Зважаючи на викладене, зазначені скаржником причини пропуску строку в зіставленні з відомостями про дату постановлення оскаржуваного судового рішення, датою його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також значний проміжок часу, що сплинув з дня його ухвалення до дня подання апеляційної скарги, дають підстави вважати їх необґрунтованими, а відтак неповажними для поновлення строку.

Оскільки апеляційну скаргу подано без додержання вимог, встановлених КАС України, а підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, вказані скаржником, є неповажними, таку скаргу необхідно залишити без руху та надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та надання належних доказів поважності пропуску цього строку.

При цьому, особі, яка подає апеляційну скаргу, слід роз`яснити, що відповідно до п.4 ч.1 ст.299 КАС України в разі, якщо клопотання/заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано в зазначений строк, або наведені нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 169,295, 296, 298,299 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року у справі № 344/1905/23 (провадження № 2-ар/344/8/23), викладені у заяві ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року у справі № 344/1905/23(провадження № 2-ар/344/8/23) - залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяН. В. Бруновська