Справа № 420/18019/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 за результатом якого позивач просить:

стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.12.2019р. до 07.06.2020р. у розмірі 82 260,77 грн. (вісімдесят дві тисячі двісті шістдесят гривень 77 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом командира військової НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.12.2019 р. № 274 Позивача виключено зі списків військової частини з 06.12.2019р. 29.08.2022р. військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення згідно рішення суду у справі №420/17039/21 у розмірі 4 435,66 грн. Також, 20 червня 2023 р. ОСОБА_1 отримав від військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 77 935,17 грн. Вказані кошти виплачені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. у справі №420/16180/22. Проте відповідачем не виплачено позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.12.2019р. до 07.06.2020р., що слугувало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що позивачем не вірно розраховано середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.12.2019р. до 07.06.2020р..

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 06.12.2019 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . На момент звільнення Позивач займав посаду начальника штабу першого заступника командира батальйону.

Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.11.2019 р. №263 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом к (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Наказом командира військової НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.12.2019 р. № 274 виключено зі списків військової частини з 06.12.2019р.

Станом на день звільнення та виключення Позивача зі списків особового складу військової частини, Відповідачем не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2021р. у справі №420/17039/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2022р. у справі №420/17039/21 вказане судове рішення було залишено без змін.

29.08.2022р. військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення згідно рішення суду у справі №420/17039/21 у розмірі 4 435,66 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. у справі №420/16180/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку, з урахуванням раніше виплаченої суми індексації. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2023р. у справі №420/16180/22 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від суду від 01.05.2023р. у справі №420/16180/22 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2023 року.

20 червня 2023 р. ОСОБА_1 отримав від військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 77 935,17 грн. Вказані кошти виплачені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. у справі №420/16180/22.

Факт виплати та зарахування вказаних коштів Позивачу підтверджується випискою банку по картковому рахунку. Дата операції: 20.06.2023р. Деталі операції: заробітна плата, військова частина НОМЕР_1 . Сума: 77 935,17 грн.

Проте відповідачем не виплачено позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.12.2019р. до 07.06.2020р., що слугувало підставою звернення до суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 9901/929/18 та від 14.01.2021 у справі № 9901/584/19).

Зважаючи на викладене, суд зазначає про релевантність до спірних правовідносин приписів трудового законодавства з огляду на їх субсидіарний характер.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Суд встановив, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 06.12.2019 року.

20 червня 2023 р. ОСОБА_1 отримав від військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 77 935,17 грн. Вказані кошти виплачені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. у справі №420/16180/22. Факт виплати та зарахування вказаних коштів Позивачу підтверджується випискою банку по картковому рахунку. Дата операції: 20.06.2023р. Деталі операції: заробітна плата, військова частина НОМЕР_1 . Сума: 77 935,17 грн.

Суд вважає, що період затримки розрахунку при звільненні повинен обраховуватися з 07.12.2019 року по 07.06.2020 року, оскільки заборгованість відповідача виникає з першого дня після звільнення.

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (20 червня 2023 р.), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин №2352-ІХ. А відтак, із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 183 календарних дні з 07.12.2019 (наступний день після звільнення з військової служби) по 07.06.2020.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а.

При розрахунку розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт "л" пункту 1 Порядку №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців. Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 25.11.2020 у справі №160/2867/19.

Згідно довідки про нараховане Позивачу грошове забезпечення (додано до позову): грошове забезпечення Позивача за жовтень 2019 року становить 22 112,97 грн., грошове забезпечення Позивача за листопад 2019 року становить 22 112,97 грн. Середньоденне грошове забезпечення (заробітна плата) Позивача дорівнює: (22 112,97 грн. + 22 112,97 грн.) / 61 день 725,02 грн.

Таким чином середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (але не більше як за шість місяців) за період з 07.12.2019 року (день наступний після звільнення з військової служби) до 07.06.2020 року дорівнює: 183 дня х 725,02 грн. = 132678,66 грн.

Між тим, суд при розгляді справи враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18), та бере до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Загальний розмір несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення складає 82 370,83 грн. та дорівнює 4 435,66 грн. + 77 935,17 грн.

Розмір середньоденного грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (але не більше як за шість місяців) становить 132 678,66 грн.

Таким чином частка (коефіцієнт співмірності) становить: 82 370,83 грн. / 132 678,66 грн. = 0,62.

Виходячи з даного коефіцієнту співмірності, обґрунтоване середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.12.2019 року (день наступний після звільнення з військової служби) до 07.06.2020 року дорівнює: 183 дня х 725,02 грн. х 0,62 = 82 260,77 грн.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період, що не перевищує 6 місяців (183 календарних дні), у розмірі 82260,77 грн.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.12.2019р. до 07.06.2020р. у розмірі 82 260,77 грн. (вісімдесят дві тисячі двісті шістдесят гривень 77 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко