Справа № 346/3440/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 346/3440/22 пров. № А/857/7051/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2023 року в справі №346/3440/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконною відмови у поверненні транспортного засобу, зобов`язання повернути транспортний засіб, -

суддя в 1-й інстанції Беркещук Б.Б.,

час ухвалення рішення 06.04.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Коломия,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просив визнати незаконною відмову відповідача у поверненні позивачу транспортного засобу та зобов`язати Коломийський РВП ГУНП в Івано-Франківській області безоплатно повернути ОСОБА_1 транспортний засіб марки КТМ125, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 06 квітня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому транспортного засобу, який було вилучено та поміщено на арешт майданчик, однак йому відмовлено, оскільки для отримання вказаного транспортного засобу необхідно пред`явити документи про право власності, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу чи інші документи, які засвідчують право власності на спірний транспортний засіб. Зауважує скаржник, що повернення транспортного засобу затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 КУпАП, після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуги із транспортування та/або зберігання транспортного засобу. Позаяк позивачем оплачено відповідний штраф, відтак у відповідача відсутні підстави для подальшого утримання транспортного засобу позивача.

Твердить апелянт про те, що згідно постанови серії БАБ № 685536 від 19.06.2022 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме: керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, при цьому перебування спірного транспортного засобу у віданні відповідача перешкоджає можливості здійснити подальшу реєстрацію транспортного засобу.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 685536 від 19 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 850 грн. (а.с.9).

Транспортний засіб марки КТМ 125, яким керував позивач, було затримано та поміщено на спеціальний майданчик за адресою: м. Коломия, вул. Горбаша, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.06.2022 року. Даний транспортний засіб вирішено зберігати на спеціальному майданчику до вирішення питання по суті (а.с.10).

Згідно квитанції № 90 від 29.06.2022 року позивачем сплачено штраф відповідно до постанови серії БАБ № 685536 в розмірі 850 грн. (а.с.11).

Так, 11.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в якій просив повернути транспортний засіб марки КТМ125, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.8).

Листом від 26.07.2022 року за №9379/108/56-2022 позивача повідомлено для отримання вищевказаного транспортного засобу необхідно пред`явити документи на право власності, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу чи інші документи, які засвідчують право власності на нього (а.с.6).

Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване в цій справі рішення, суд першої інстанції виходив з того, що якщо особа вже сплатила штраф, щоб забрати свій транспортний засіб зі штрафмайданчика, необхідно мати наступні документи: квитанції про сплату; затверджену заяву на повернення авто; техпаспорт; водійські права; документ, що підтверджує право власності, або страховку; документ, який підтверджує право користування автомобілем, якщо він зареєстрований на іншого власника (необхідно для юрособи та за умови єврореєстрації), позаяк свідоцтво про реєстрацію спірного транспортного засобу чи інші документи, які засвідчують право власності чи користування спірним транспортним засобом позивачем не надано, відтак у відповідача відсутні підстави для повернення такого.

Вирішуючи спірні правовідносини колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що спірні правовідносини регулюються Порядком тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, який затверджено Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1102 (далі Порядок)

Цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції (далі - поліцейські), зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення (пункт 1 в редакції Постанови КМ № 989 від 14.11.2018)

Так пунктом 2 Порядку встановлено, що тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 121-3, частинами третьою, п`ятою - сьомою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України Про виконавче провадження.

Водночас пункт 12 Порядку передбачає, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14 -2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення.

Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата.

Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги.

Отже, за положеннями наведеного порядку поверненню підлягає транспортний засіб, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці у випадку, зокрема, звернення із відповідною заявою особою, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення та оплати вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі накладення стягнення у вигляді штрафу також сплати такого.

Відтак, відсутність в заявника свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не свідчить про безумовну підставу для відмови у поверненні тимчасово затриманого транспортного засобу, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці.

Колегія суддів також звертає увагу, що акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с.10) здійснено у зв`язку з ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами), однак постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 685536 від 19 червня 2022 року ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку).

В даному контексті варто зазначити, що подальше перебування відповідного транспортного засобу на спецмайданчику, унеможливлює здійснення позивачем подальшої реєстрації ТЗ, враховуючи доводи відповідача про необхідність пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу для повернення тимчасово затриманого ТЗ.

Однак суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Правила визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ передбачені главою 2 Кодексу адміністративного судочинства України

Підсудність відповідно до КАС України це розмежування повноважень адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції. Під підсудністю можливо також розуміти коло адміністративних справ, вирішення яких віднесено до компетенції певного адміністративного суду. Визначити підсудність означає встановити, який суд і якої ланки, згідно з законом, повинен здійснювати судочинство в тій чи іншій справі у підвідомчих йому провадженнях.

Виходячи з аналізу глави 2 розділу І КАС України під підсудністю розуміється сукупність предметної (статті 20, 21), інстанційної (стаття 22), територіальної (стаття 25) юрисдикції адміністративних судів.

Зокрема, критерії розмежування судової юрисдикції адміністративних судів за предметом спору встановлює стаття 20 КАС України, якою передбачено вичерпний перелік справ, які підсудні місцевому загальному суду як адміністративному.

Так, у частині першій статті 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Вищому антикорупційному суду підсудні справи про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції" (ч.3 ст.20 КАС України).

Частиною 2 статті 20 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі спори, крім визначених частиною першою та третьою цієї статті.

Таким чином, системний аналіз статті 20 КАС України, надає підстави для висновку, що цієї правовою нормою імперативно встановлено чіткий і вичерпний перелік адміністративних справ, які належать до компетенції місцевих загальних судів як адміністративних.

Оскільки підсудність означає розмежування на рівні законодавства компетенції між окремими ланками системи адміністративних судів, а також між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення адміністративних справ, слід мати на увазі, що саме предметна підсудність є первинним критерієм визначення адміністративної юрисдикції, а тому має вирішальне значення при прийнятті справи до розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з діями відповідача за результатами розглядом його заяви про повернення транспортного засобу, який тимчасово затримано на спеціальний майданчик.

Як вже зазначалось вище, рішенням суб`єкта владних повноважень оформленим листом від 26.07.2022 року за №9379/108/56-2022 позивача повідомлено про необхідність для повернення його транспортного засобу з спецмайданчика, пред`явити відповідні документи про право власності.

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області як місцевий адміністративний суд відкрив провадження і розглянув цю справу як адміністративну справу з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (стаття 286 КАС України).

Колегія суддів зауважує, що позовні вимоги в даній справі не спрямовані на скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Не заявляються позовні вимоги також і щодо визнання протиправними дій з тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик.

Натомість, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому транспортного засобу, який було вилучено та поміщено на арешт майданчик, однак в задоволенні такої йому відмовлено, із зазначенням, що для отримання транспортного засобу необхідно пред`явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу чи інші документи, які засвідчують право власності на такий транспортний засіб. Спірність правовідносин, пов`язана виключно з реалізацією права позивача на повернення власного транспортного засобу, а не притягнення скаржника до адміністративної відповідальності.

Слід враховувати, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України до компетенції місцевого суду як адміністративного належать лише адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а відповідно до частини другої цієї статті - всі інші адміністративні справи (спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності) підсудні окружним адміністративним судам

Оскаржуване рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2023 року у справі ухвалене за правилами статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, якою регламентовано особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу, що статтею 286 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому слід враховувати, що даний спір не може бути віднесений до категорії спорів, передбачених ст.286 КАС України, оскільки відсутня можливість прийняття рішення в межах повноважень визначених за наслідками розгляду справи, передбачених ч.3 ст.286 КАС України.

Відтак, колегія суддів констатує, що дана адміністративна справа не стосується рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому підлягає розгляду окружним адміністративним судом.

Отже, дана справа предметно не підсудна Коломийському міськрайонному суду Івано-Франківської області й згідно частини 2 статті 20 КАС України має розглядатись окружним адміністративним судом з врахуванням правил територіальної адміністративної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 26 КАС України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 КАС України, якою передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як підтверджується матеріалами справи, та вказано вище, місцем фактичного проживання та реєстрації ОСОБА_1 з 22 листопада 2021 року є АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 22.11.2021 року №1150.

Враховуючи вимоги статті 26 КАС України дана справа підсудна Івано-Франківському окружному адміністративному суду.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму ВАС України № 2 від 06.03.2008р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», судам необхідно розрізняти правові наслідки недотримання правил предметної і територіальної підсудності.

У разі відкриття провадження в адміністративній справі без дотримання правил предметної підсудності суд повинен передати справу на розгляд адміністративного суду, якому вона підсудна, незалежно від того, на якій стадії розгляду справи виявлено порушення правил цієї підсудності, оскільки суд, який відкрив провадження у справі з таким порушенням, не є компетентним у її розгляді.

Порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішень судів нижчих інстанцій з направленням справи на новий розгляд до належного суду.

За практикою Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25 - 28 цього Кодексу.

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (ч.2 цієї статті).

Таким чином, під час апеляційного провадження виявлені порушення норм процесуального закону (розгляд справи неповноважним складом суду), які є обов`язковою підставою для скасування рішення, що згідно вимог ч.2 ст.308 КАС України є підставою для виходу судом апеляційної інстанції за межі доводів апеляційної скарги.

При цьому, в розглядуваному випадку приписи ч.2 ст.318 КАС України не можуть застосовуватися, оскільки судом допущено порушення правил предметної юрисдикції (а не територіальної підсудності).

Оскільки справа розглянута із порушенням правил предметної юрисдикції, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати з направленням справи за встановленою законом підсудністю.

В порядку ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат в цьому апеляційному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.308,315,317,318,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2023 року в справі №346/3440/22 скасувати та прийняти постанову, якою справу №346/3440/22 направити на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду за встановленою законом підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 23 серпня 2023 року.