Справа № 420/10595/22
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2023-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 420/10595/22

адміністративне провадження № К/990/27388/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Дочірнього підприємства Компанії «ПАЛМА ГРУП С.А.» «Торговий дім «ПАЛЬМІРА» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2023 у справі №420/10595/22 за позовом Дочірнього підприємства Компанії «ПАЛМА ГРУП С.А.» «Торговий дім «ПАЛЬМІРА» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла зазначена касаційна скарга, в якій скаржник як на підстави касаційного оскарження судового рішення, посилається на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, та вказує на застосування судом апеляційної інстанції приписів підпункту 5 пункту 10 розділу ІІІ Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7, статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18, від 21.07.2021 у справі №817/1200/15; відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Ще однією підставою для оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2023 позивач визначає пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає про ненадання судом належної оцінки зібраним у справі доказам, безпідставне відхилення клопотання Дочірнього підприємства про залучення до матеріалів справи висновку судового експерта, а також встановлення ним обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

При вирішенні питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, згідно з частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Стаття 330 Кодексу адміністративного судочинства України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже зміст наведених положень процесуального закону свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Водночас частина третя статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Згідно з приписами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що в ній містяться посилання на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, без наведення належного обґрунтування заявлених підстав касаційного оскарження; натомість зміст касаційної скарги зводиться до цитування положень законодавства з абстрактним зазначенням, що судом попередної інстанції постанову ухвалено з порушенням норм матеріального права, викладення фактичних обставин справи з наведенням окремих витягів із постанов Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18, від 21.07.2021 у справі №817/1200/15 (без надання пояснень щодо подібності правовідносин у таких інших справах); в той же час позивач чітко не визначив норми права, які були неправильно застосовані судом апеляційної інстанції, та висновок щодо правильного застосування яких відповідно ще не сформульований Верховним Судом.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди позивача із наданою судом правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що не узгоджується із пунктами 1 і 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Що ж до посилань скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права як умови для скасування постанови від 22.06.2023, то такі можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судового рішення за пунктом 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у разі обгрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами частини другої та третьої статті 353 цього Кодексу.

Так, згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

У поданій касаційній скарзі скаржник, посилаючись на пункти 3 і 4 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України як підставу касаційного оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2023, вказує на дослідження та надання оцінки судом поряд з іншими доказами, наявних у матеріалах справи, також акту документальної позапланової виїзної перевірки від 21.12.2021 №28286/15-32-07-08-18, який позивач вважає одержаним з порушенням порядку, встановленого законом; необгрунтоване відхилення П`ятим апеляційним адміністративним судом поданого 21.06.2023 позивачем клопотання про залучення до матеріалів справи висновку судової економічної експертизи, складеного 19.06.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» на замовлення Дочірнього підприємства.

На підтвердження своїх доводів представник позивача долучив до матеріалів касаційної скарги копію клопотання від 21.06.2023 про приєднання до матеріалів справи висновку експерта, копію висновку експерта №679 від 19.06.2023 разом із копією супровідного листа ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» вих. №1717 від 19.06.2023, роздруківку електронного листа адвоката, датованого 22.06.2023, про надіслання на електронну адресу податкового органу () вказаного клопотання із додатками.

У контексті наведеного Суд зазначає, що згідно з приписами частини першої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Вказаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судом порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Однак, всупереч викладеному, касаційна скарга не містить необхідних обґрунтувань стосовно наведеного. Натомість аргументи позивача щодо недопустимості доказу (акта перевірки) по суті мотивовані невстановленням судом обставин призначення та проведення документальної перевірки у період дії мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, - що, у свою чергу, не було підставою позову та в той же час могло б бути визнано прийнятним за умови дотримання скаржником умов, визначених пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також матеріали касаційної скарги не містять документального підтвердження звернення позивача в усному/письмовому порядку до суду із згадуваним клопотаннями до дати прийняття оскаржуваної постанови, а тому Верховний Суд вважає посилання на пункт 3 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України неприйнятним.

Що ж до вказівки на надання судом неналежної, на думку позивача, оцінки зібраних у справі доказів (яка по суті знаходиться у площині дослідження доказів), то така може бути врахована при касаційному оскарженні судового рішення (пункт 4 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України) за умови обгрунтування заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених саме пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, про що прямо зазначено в пункті 1 частини другої статті 353 цього Кодексу. Однак в даному випадку, як вже було встановлено Судом, у касаційній скарзі відсутні відповідні обгрунтування щодо таких інших підстав касаційного оскарження.

Таким чином, Суд вважає неналежно обгрунтованими посилання скаржника на пункти1, 3 і 4 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України як підставу касаційного оскарження.

Відтак касаційна скарга Дочірнього підприємства Компанії «ПАЛМА ГРУП С.А.» «Торговий дім «ПАЛЬМІРА» підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення касаційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

За змістом частини сьомої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Повернути касаційну скаргу Дочірнього підприємства Компанії «ПАЛМА ГРУП С.А.» «Торговий дім «ПАЛЬМІРА» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2023 у справі №420/10595/22 за позовом Дочірнього підприємства Компанії «ПАЛМА ГРУП С.А.» «Торговий дім «ПАЛЬМІРА» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

2. Надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги учасникам справи, а касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами - скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяС.С. Пасічник