Справа № 363/3771/23
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

17.08.23 363/3771/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Матвєєвої Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мелехової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мелехова Оксана Сергіївна, до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мелехова Оксана Сергіївна, звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Зазначену постанову ОСОБА_1 вважає протиправною та необґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закриттю. Позиція сторони позивача була мотивована тим, що дії інспектора Вишгородського РУП ГУНП в Київській області щодо складення відносно ОСОБА_1 спірної постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, не відповідають вимогам ст.ст. 245, 280 КУпАП, винесена без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Так, працівником поліції при винесенні постанови про адміністративне правопорушення не було відібрано пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено свідків правопорушення, не зазначено щодо здійснення фіксації правопорушення та технічного носія, на якому міститься відповідний файл фіксації. Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, не тільки не містять жодного доказу на підтвердження обставин та фактів вчиненого правопорушення, але і сама постанова не містить посилання на докази, на основі яких працівником поліції було зроблено висновок щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Таким чином, постанова серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, є протиправною, необґрунтованою, внаслідок чого підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2023 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.07.2023 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, роз`яснено право учасників справи подати заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження або заяву про проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвала суду від 17.07.2023 року засобами автоматизованої системи документообігу була доставлена стороні позивача та відповідача в їх Електронний кабінет підсистеми Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 18.07.2023 року, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки, сформовані засобами автоматизованої системи документообігу суду. У цей же день в Електронний кабінет відповідача було доставлено скановані копії матеріалів адміністративної справи.

На додаток до цього копія ухвали суду від 17.07.2023 року разом з копією позовної заяви та додатків до неї направлялася засобами поштового зв`язку відповідачу. Згідно наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення копію ухвали суду від 17.07.2023 року та копію позовної заяви з додатками було вручено уповноваженому представнику відповідача 24.07.2023 року.

19.07.2023 року від представника позивача через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 19.07.2023 року клопотання представника позивача задоволено, ухвалено здійснювати розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання, яке призначено на 17.08.2023 року.

Вказана ухвала суду від 19.07.2023 року засобами автоматизованої системи документообігу суду була доставлена в електронні кабінети сторони позивача та сторони відповідача 20.07.2023 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками, створеними за допомогою засобів автоматизованої системи документообігу суду.

У судове засідання, призначене на 17.08.2023 року, з`явився позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мелехова О.С. Будучи повідомленими про їх права та обов`язки, надали пояснення аналогічні тим, що викладені в адміністративному позові, який у свою чергу підтримали у повному обсязі, просили скасувати спірну постанову серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача повну суму судових витрат, що складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

У свою чергу відповідач у судове засідання, призначене на 17.08.2023 року, не з`явився. Про дату, час і місце судового розгляду сторона відповідача повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик засобами автоматизованої системи документообігу суду в Електронний кабінет. Згідно наявної у матеріалах справи довідки судова повістка про виклик до суду була доставлена в Електронний кабінет відповідача 20.07.2023 року. Крім того, в Електронний кабінет відповідача була доставлена ухвала суду від 19.07.2023 року, якою розгляд адміністративної справи ухвалено здійснювати з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Станом на 17.08.2023 року від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані за допомогою підсистеми Електронний суд, ані на офіційну електронну адресу суду не надходило жодних заяв, клопотань чи інших процесуальних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні учасники справи не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача, зважаючи на те, що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у встановлений судом строк не подав жодних заяв по суті справи чи заяв з процесуальних питань.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про призначення в межах адміністративної справи судового засідання, про дату, час та місце його проведення, не з`явився у судове засідання, зважаючи також на те, що відповідачем у встановлений судом строк не подано жодного процесуального документа, то суд приходить до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи за відсутності відповідача.

У судове засідання також викликалася та з`явилася свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будучи повідомленою про її права та обов`язки, приведеною під присягу та повідомленою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, ОСОБА_2 надала суду показання, зміст яких буде викладено під час дослідження відповідних обставин справи.

Заслухавши учасників справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС місцем загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом встановлено, що 30 червня 2023 року поліцейським Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Дударенко Миколою Валерійовичем було винесено постанову серії ЕГА № 1099320 відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП. Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною, то звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, Суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

Положення щодо розгляду справ відповідних категорій містяться у ст. 286 КАС, відповідно до ч. 1 якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У цей же час відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року була винесена поліцейським Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Дударенком Миколою Валерійовичем як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачено ст. 183 КУпАП та відповідно до ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06.11.2015 року № 1376 (далі по тексту Інструкція № 1376).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього Суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вищезазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Зазначені докази відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідним вказати на наступні обставини.

Судом встановлено, що спірна постанова серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року була винесена за результатами розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме за фактом здійснення завідомо неправдивого виклику поліції.

У ст. 183 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Аналіз складу вказаного адміністративного правопорушення дає суду можливість зробити висновок, що його особливість полягає саме в суб`єктивній стороні, яка характеризується наявністю прямого умислу, на що вказує використання у диспозиції статті терміну «завідомо неправдивий виклик». Тобто, конкретна особа здійснює виклик спеціальних служб, розуміючи при цьому відсутність підстав для цього та діючи при цьому умисно, тобто усвідомлюючи протиправний та шкідливий характер своїх дій, а також бажаючи вчинення відповідних дій.

З урахуванням вищевикладених висновків суду щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та вимог, яким повинна відповідати остаточна постанова органу влади (посадової особи), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, суд вважає за доцільне зазначити, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП шляхом винесення відповідної постанови буде правомірним та належним результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, не буде становити непропорційного втручання в сферу особистих прав та свобод людини тоді і лише тоді, коли в межах справи про адміністративне правопорушення суб`єкт владних повноважень на основі дослідженої достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів прийде до висновку, що мало місце вчинення правопорушення конкретною особою, а також що наявна вина цієї особи у вчиненні такого діяння.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 30 червня 2023 року домовився з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою має стосунки, про зустріч з метою відвідування випускного їх подруги. З цією метою ОСОБА_1 здійснив телефонний дзвінок за номером телефону ОСОБА_2 , однак остання почала відхиляти вхідні дзвінки. У подальшому після здійснення неодноразових дзвінків ОСОБА_2 відповіла на телефонний дзвінок, в якому попросила про допомогу. Також ОСОБА_1 зазначив, що в цей момент почув звуки ударів та крики. Після цього ОСОБА_2 поклала слухавку і більше телефонного зв`язку з нею не було.

З метою надання допомоги ОСОБА_2 , він - ОСОБА_1 хотів зайти до неї на подвір`я, де в цей момент з будинку йому назустріч вийшла її мати ОСОБА_3 , яка погрожуючи викликати поліцію, повідомила, що нікуди не відпускає свою доньку - ОСОБА_2 . Зважаючи на виниклу ситуацію та її обставини, як пояснив ОСОБА_1 , він подумав, що мало місце домашнє насильство, у зв`язку з чим здійснив виклик працівників поліції.

У подальшому, як пояснив ОСОБА_1 , коли працівники поліції приїхали на місце виклику, то вони зайшли до дому ОСОБА_2 , однак самого ОСОБА_1 всередину не пустили та у подальшому не запросили. Коли працівники поліції вийшли з будинку, то зазначили, що ознак домашнього насильства ними не було встановлено, ОСОБА_2 ніхто примусово не утримував, фізичного та психологічного насильства відносно неї не застосовував. Після цього працівники поліції повідомили, що відносно ОСОБА_1 буде винесено постанову про адміністративне правопорушення за завідомо неправдивий виклик працівників поліції, правомірність якої розглядається в межах даної справи. Однак при цьому, як пояснив ОСОБА_1 , про розгляд справи про адміністративне правопорушення йому не було повідомлено, не наведено обґрунтованих причин притягнення до адміністративної відповідальності та не вручено копію спірної постанови.

На додаток до цього ОСОБА_1 зазначив, що знайомий з ОСОБА_2 з початку 2023 року, має з нею близькі стосунки та знає, що її мати постійно тероризує ОСОБА_2 , а саме постійно контролює її, слідкує за нею, обмежує коло спілкування з людьми, зустрічає з роботи, не відпускає на прогулянки з друзями, забороняє користуватися телефоном, примусово забираючи його, чинить конфлікти, влаштовує сварки, а також вчиняє інші дії психологічного характеру, пов`язані з втручанням в особисте життя ОСОБА_2 . ОСОБА_1 пояснив, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 забороняла останній спілкуватися та в будь-який інший спосіб контактувати з ним.

Подібний прояв поведінки матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , як пояснив ОСОБА_1 , мав місце і 30.06.2023 року, коли ОСОБА_1 , знаючи про характер її матері, систематичне застосування останньою психологічного терору, почув у телефонній розмові з ОСОБА_2 прохання про допомогу, а також крики та звук застосування фізичної сили. Внаслідок цього ОСОБА_1 , вважаючи, що має місце протиправна поведінка у виді домашнього насильства, і здійснив виклик працівників поліції.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будучи повідомленою про її права та обов`язки, приведеною під присягу та повідомленою про кримінальну відповідальність, ОСОБА_2 пояснила, що особисто знайома з позивачем, має з ним добрі та близькі стосунки, на даний момент часу перебувають у відносинах. 30.06.2023 року ОСОБА_2 домовилася з друзями та ОСОБА_1 піти на випускний до подруги з метою проведення власного дозвілля. Близько о 10 годині ранку того ж дня у ОСОБА_2 відбувся черговий конфлікт з її матір`ю ОСОБА_3 , під час якого їй зателефонував ОСОБА_1 . У телефонній розмові з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 дійсно попрохала його про надання допомоги, після чого її мати забрала в неї телефон та поклала слухавку. У подальшому, як пояснила ОСОБА_2 , приїхали працівники поліції, з якими спілкувалася її мати, оскільки її - ОСОБА_2 мати зачинила у кімнаті. Після, вона також надала пояснення працівникам поліції, щодо конфлікту з матір`ю, після чого працівники поліції поїхали.

У своїх показаннях ОСОБА_2 підтвердила не тільки факт того, що 30 червня 2023 року у телефонній розмові з ОСОБА_1 вона прохала про надання допомоги, але і той факт, що її мати постійно здійснює контроль над її життям, обмежує спілкування з іншими людьми, контролює проведення дозвілля, забороняє проводити час з ОСОБА_1 , не випускає з будинку, відбирає телефон. Тим самим ОСОБА_2 підтвердила факт наявності систематичних конфліктів з матір`ю, в ході яких остання вдається до психологічного та інших видів насильства.

Показання ОСОБА_2 як доказ, є належними, допустимими, достовірними, узгоджуються з позицією сторони позивача та наданими матеріалами справи, не спростовуються наявними матеріалами справи, внаслідок чого у суду немає достатніх та розумних підстав ставити будь-які властивості такого доказу під сумнів.

У свою чергу з досліджених показань свідка судом встановлено, що мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 вдається по відношенню до останньої до систематичних дій психологічного характеру, щодо здійснення тотального контролю над життям доньки, забороняючи вчинення певних дій, обмежуючи її коло спілкування, проведення дозвілля, втручаючись у її приватне життя. Зазначені дії з боку матері ОСОБА_2 відбуваються систематично, про що був достовірно обізнаний позивач. Одним з проявів такої поведінки матері ОСОБА_2 була ситуація, що мала місце 30.06.2023 року, коли між ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_3 виник черговий конфлікт з причин заборони ОСОБА_2 йти на випускний подруги разом з ОСОБА_1 .

Під час такого конфлікту, як було встановлено судом, ОСОБА_2 дійсно в телефонному режимі попрохала ОСОБА_1 про допомогу. ОСОБА_1 , почувши прохання про допомогу, а також крики та звуки застосування фізичного насильства, знаючи про систематичність застосування насильства матір`ю відносно ОСОБА_2 , а тому маючи достатні та розумні підстави побоювання щодо чергового вчинення домашнього насильства, здійснив виклик працівників поліції.

Тобто, виклик працівників поліції був здійснений ОСОБА_1 на фоні сукупного аналізу фактичних обставин виниклої ситуації, що вказували на можливе застосування відносно ОСОБА_2 в черговий раз насильства, а не з протиправних міркувань і усвідомлень відсутності для цього підстав.

Показання свідка ОСОБА_2 у сукупності з наявними матеріалами справи, позицією сторони позивача вказують на відсутність у ОСОБА_1 прямого умислу щодо безпідставного виклику працівників поліції, що у свою чергу вказує на відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

На додаток до цього суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, відповідно до ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції. На додаток до цього у ч. 2 ст. 251 КУпАП закріплюється наскрізне для всього галузевого законодавства правило, відповідно до якого обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Послідовний аналіз положень ст. 255 КУпАП дає суду можливість зробити висновок, що посадові особи органів Національної поліції є уповноваженими на складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Вищезазначені висновки у своїй сукупності дають можливість констатувати, що оскільки органи (посадові особи) Національної поліції уповноважені на складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, а також на розгляд і вирішення цієї справи про адміністративне правопорушення, то відповідно до положень ч. 2 ст. 251 КУпАп саме на ці органи (посадові особи) покладається обов`язок збирання доказів на підтвердження всіх обставин та фактів, що підлягають з`ясуванню відповідно до положень ст. 280 КУпАП при розгляді справи, який у свою чергу відповідно до ст. 279 КУпАП передбачає необхідність дослідження доказів.

На додаток до цього суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення (у даному випадку працівник органу поліції) повинен з`ясувати конкретний перелік обставин. Необхідність з`ясування передбачає імперативну вимогу, звернену до суб`єкта владних повноважень, щодо проведення процесу встановлення обставин та фактів, що мали місце в об`єктивній дійсності, шляхом їх підтвердження відповідними доказами. Зазначена вимога забезпечує прийняття обґрунтованого та правомірного рішення по справі, а тому ігнорування такої вимоги (винесення постанови без дослідження доказів та встановлення всіх обставин, що мають значення, шляхом їх підтвердження) призводить до ухвалення протиправного та необґрунтованого рішення.

Відповідно до п. 6 Розділу IV Інструкції № 1376 зазначається, що уповноважені посадові особи органів поліції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до статті 278 КУпАП вирішують такі питання: чи належить до їх компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвокатів.

Відповідно до п. 7 Розділу IV цієї же Інструкції № 1376 - уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Таким чином, спеціальним актом законодавства, який визначає порядок провадження у справі про адміністративне правопорушення, що розглядається уповноваженими особами органів Національної поліції, також закріплено не тільки обов`язок з`ясування обставин справи, що в цілому можливо тільки шляхом співставлення наявних фактів з наявними доказами, але і необхідність проведення повного, всебічного та неупередженого розгляду, у тому числі з необхідністю вирішення заявлених клопотань, перевірки складених матеріалів.

На додаток до цього у п. 10 Розділу IV Інструкції № 1376 встановлюється, що у постанові про адміністративне правопорушення у графі «установив» - число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи.

Таким чином встановлюється, що у відповідній графі постанови зазначаються лише ті обставини та суть правопорушення, які є установленими за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи, що в черговий раз свідчить про існування обов`язку збирання та дослідження доказів органами Національної поліції, коли розгляд відповідної справи підвідомчий саме ним.

Зазначений висновок також підтверджується положеннями п. 24 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, у якому зазначається, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.

У свою чергу, як встановлено судом під час судового розгляду, посадовими особами, що були уповноважені на розгляд справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, усупереч встановленому чинним законодавством порядку не дотрималися всіх процесуальних вимог щодо порядку провадження у справі, не дослідили та не з`ясували всіх фактичних обставин справи, що призвело до висновків, які не відповідають фактичній дійсності, а також не надали переконливих та обґрунтованих доказів, з яких би вбачався факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та його вина у вчиненні правопорушення.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тому суд доходить до висновку, що матеріали справи за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, не тільки містять жодного доказу на підтвердження обставин та фактів вчиненого правопорушення, але і спірна постанова серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року не містить навіть посилання на докази, на основі яких було винесено відповідне рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Таким чином, при винесенні спірної постанови уповноваженою особою не було дотримано всіх вимог процесуального законодавства та не забезпечено реалізацію принципу обґрунтованості та вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, шляхом посилання на докази, на основі яких прийнято рішення та які суд мав би можливість дослідити під час розгляду даного адміністративного позову.

Хоча ОСОБА_1 не заперечував проти того, що він дійсно здійснив виклик поліції, але, як було встановлено судом, виклик було здійснено за наявності фактичних обставин, що у своїй сукупності давали переконливі та реальні підстави вважати щодо вчинення протиправних дій відносно іншої особи. Однак неповнота розгляду справи про адміністративне правопорушення, проведеного уповноваженими особами відповідача, за відсутності достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів, призвело не тільки до висновків, що не узгоджуються з фактичними обставинами справи, але і безпідставного та необґрунтованого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. У кінцевому підсумку порушення вимоги обґрунтованості у даному випадку призводить до необхідності скасування винесеної постанови.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Однак в межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, як і було проігноровано можливість висловити свою позицію щодо спірного рішення про притягнення особи до відповідальності, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про правомірність винесеної постанови. На основі цього суд також приходить до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірність свого рішення, а отже, з урахуванням також вищенаведених обставин та положень законодавства, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що спірна постанова серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що одним з видів судових витрат в межах даної справи є витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 536,80 грн. Зазначені витрати понесені позивачем у зв`язку зі зверненням до суду з адміністративним позовом у зв`язку з протиправними діями відповідача та необхідністю відновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. Понесення вказаних судових витрат належним чином підтверджено шляхом надання відповідних квитанцій.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що судові витрат у вигляді сплати судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також судом встановлено, що додатково позивачем очікується понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. У той же час з приводу стягнення цього виду витрат у зазначеному розмірі з відповідача суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом з справи, зокрема, відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України зазначається, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 5 цього ж нормативного припису розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення обґрунтованості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України учасники справи подають детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 04.07.2023 року, в якому ціною виконання даного договору визначена сума у розмірі 7000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу складається з попереднього консультування клієнта, вивчення нормативного регулювання, підготовки позовної заяви, спільне опрацювання (погодження) проекту з клієнтом, внесення змін та доповнень до нього, підготовку реквізитів та суми для сплати судового збору, формування пакетів на відправку до суду, поштового направлення документів до суду, забезпечення участі в 1 судовому засіданні у Вишгородському районному суді Київської області.

У той же час на виконання вимог ч. 4 ст. 134 КАС України стороною позивача не подано жодного документа, в якому містився б саме детальний опис виконаних робіт із зазначенням їх характеру, змісту, значення для справи та витраченого часу. У кожній конкретній справі в залежності від тих чи інших обставин, зокрема, фактичних обставин справи, підготовка процесуальних документів, узгодження позиції з клієнтом, здійснення поштового відправлення може займати різний за обсягом час, використання інтелектуальних, фінансових та інших ресурсів.

Тому відсутність детального опису виконаних робіт в межах даної справи позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 5 ст. 134 КАС України, а саме визначити пропорційний, обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу, що буде відповідати складності та характеру справи, а відповідно може бути присуджений до стягнення з відповідача на користь позивача.

Також суд звертає увагу, що дана категорія адміністративних справ не належить до категорії складних, про що свідчить можливість їх розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та спеціальний порядок провадження в межах них, визначений у ст. 286 КАС України, матеріальне та процесуальне законодавство з питань оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до відповідальності є усталеним, узгодженим, не потребує додаткових спеціальних знань, інтелектуальних та інших зусиль щодо його тлумачення та застосування. Судова практика розгляду даних адміністративних справ підтверджує положення ст. 77 КАС України щодо дії презумпції протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, за умови недоведеності іншого, що спрощує для сторони позивача процедуру доказування та доведення своєї правоти в межах змагального процесу.

На додаток до цього суд звертає увагу, що поданий позивачем позов у переважній більшості містить посилання на норми законодавства без їх детального тлумачення та роз`яснення, а також усталену та загальновідому судову практику, що не потребує додаткових витрат у часі щодо її пошуку та аналізу. Стороною позивача до позову долучено п`ять додатків, переважна більшість яких по своїй суті не є доказом, що стосується фактичних обставин вчиненого правопорушення та входить до предмету доказування в межах даної справи. Вся інша процесуальна комунікація зі стороною позивача здійснювалася за його же проханням через Електронний суд, що зменшило обсяг грошових та інших витрат, пов`язаних з підготовкою паперових документів та їх поштовим відправленням.

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням відсутності детального опису виконаних робіт, що позбавляє можливість визначити обґрунтованість та розумність витрат на професійну правничу допомогу, відсутністю будь яких підтверджувальних документів дійсного понесення позивачем даних витрат, приходить до висновку про неможливість відшкодування заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 183, 245, 247 п.1, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1099320 від 30.06.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108616) понесені судові витрати у загальному розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

У задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 17 серпня 2023 року, проголошено його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення складено 23 серпня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 );

Представник позивача: Мелехова Оксана Сергіївна ( АДРЕСА_2 ; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000191 від 02.06.2017 року);

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області (Код , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Головуючий суддя О.В. Рукас