Справа № 380/9397/23
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9397/23
провадження № П/380/9478/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якій просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 03.03.2023 він був мобілізований на військову службу та на даний момент проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . У позивача виникла необхідність в звільненні з військової служби для того, щоб надавати допомогу своїй бабусі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного догляду. У зв`язку з цим, він подав відповідний рапорт до відповідача, однак останнім було повідомлено, що солдат ОСОБА_1 не може бути звільнений з військової служби за сімейними обставинами, в тому числі і за абзацом восьмим пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду, так як: не надано належну довідку уповноваженого та належного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації про здійснюваний постійний догляд, в якості саме отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 08.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що догляд за особою похилого віку, яка, відповідно до медичного висновку, потребує його на непрофесійній основі є соціальною послугою, надання яких регулюється Законом №2671-VIII. В свою чергу, правовідносини з надання допомоги дієздатній особі за ст. 78 ЦК України є за своєю суттю приватноправовою добровільною угодою між двома фізичними особами і не є соціальною послугою в розумінні Закону №2671-VIIІ, а тому призначення позивача помічником дієздатної особи в розумінні ст. 78 ЦК України не є тотожним та не свідчить про наданий позивачем своїй бабусі соціальних послуг з догляду. Також, відповідач зазначає, що належним та законним доказом необхідності здійснення позивачем догляду за своєю бабусею є відповідний витяг з Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг. Натомість, позивачем жодного разу не надавалися належні документальні підтвердження обставин, що дозволяли б його правомірно звільнити з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ. Відтак, відповідач вважає, що наразі відсутні документальні докази надання соціальних послуг позивачем, а отже - відсутні і правові підстави для звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.

06.06.2023 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що визначальною ознакою для звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ є необхідність здійснення догляду за хворою особою, яка потребує постійного догляду. Дана необхідність може бути підтверджена медичними висновками ЛКК або МСЕК. Позивач документально підтвердив таку необхідність, надавши спочатку заключення ЛКК від 21.02.2023 №103 про те, що бабуся позивача потребує постійного догляду, а потім висновок №797, виданий Центральною лікарсько-консультативною комісією КНП «Золочівська центральна ЦРЛ» від 05.12.2022. Крім того, позивачем до рапорту надавалося рішення виконавчого комітету Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області від 15.03.2023 № 44, згідно з яким позивача призначено помічником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Статус помічника фізичної дієздатної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується й відповідним посвідченням № НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області від 15.03.2023. Позивач вважає, що всі вищеперелічені документи (та документи, що подані разом з позовом) свідчать про взаємозв`язок доказів у їх сукупності щодо необхідності надання постійного догляду хворій бабусі позивача і - здатність та причетність позивача до можливості такий догляд здійснювати. Вимагати від військовослужбовця надавати витяг з Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг - позбавлено правового обґрунтування, оскільки це не передбачено вимогами пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці, розгляд справи здійснюється у перший робочий день головуючої судді.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації,... звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини: «у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд».

До рапорту долучено дублікат заключення ЛКК №103 від 21.02.2022 про те, що ОСОБА_2 , 1932 р. н., потребує постійного стороннього догляду терміном на 1 рік (для призначення допомоги по догляду).

Згідно службового листа Військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2022 позивача повідомлено, що вказаний рапорт не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що: 1) дублікат заключення ЛКК від 21.02.2022, оформлений з порушенням форми №080-4/о, не може породити жодних правових наслідків; 2) із доданого до рапорту солдата ОСОБА_1 копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 вбачається, що у ОСОБА_2 є донька ОСОБА_4 , 1961 р.н., яка згідно з ст. 172 Сімейного кодексу України зобов`язана піклуватися про свою матір.

Вдруге позивач звернувся до відповідача із рапортом, зареєстрованим 11.04.2023. До вказаного рапорту додано копію висновку від 05.12.2022 №797 про те, що ОСОБА_2 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (висновок форми №080-4/о, затвердженої наказом МОЗ України від 09.03.2021 №407). Із даного висновку вбачається, що бабусі позивача рекомендована соціальна послуга як догляд вдома.

Крім того, до рапорту додано інші документи, зокрема: рішення виконавчого комітету Поморянської селищної ради від 15.03.2023 №44, згідно якого ОСОБА_1 призначено помічником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Цим же ж рішенням вирішено провести реєстрацію помічника. На підставі вказаного рішення, ОСОБА_1 15.03.2023 видано посвідчення помічника фізичної дієздатної особи.

Згідно службового листа Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2023 позивача повідомлено, що вказаний рапорт не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що: не надано довідку уповноваженого та належного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації про здійснюваний постійний догляд, в якості отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023), в останнє з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 призваний на військову службу та проходить її у Військовій частині НОМЕР_1 .

З матеріалів справи судом також встановлено, що позивач двічі звертався до відповідача із рапортами про звільнення з військової служби на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Водночас, аналізуючи долучені позивачем до рапортів про звільнення документи, в контексті наявності підстав для звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що разом із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, який зареєстровано 11.04.2023, позивачем подано копію висновку про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 05.12.2022 №797 про те, що ОСОБА_2 рекомендована така соціальна послуга як догляд вдома на непрофесійній основі на 1 рік (висновок форми №080-4/о, затвердженої наказом МОЗ України від 09.03.2021 №407).

Суд звертає увагу, що вказаний висновок є підставою для організації надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

В свою чергу, підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містить посилання на таку передумову звільнення з військової служби як «постійний догляд», що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

В контексті наведеного, суд зазначає, що постійний сторонній догляд - це догляд, який надається особам з дуже тяжкою інвалідністю, спричиненою професійним захворюванням, каліцтвом або нещасним випадком, що призводить до значного обмеження життєдіяльності, які надзвичайно потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду з боку третьої особи і не здатні до обслуговування себе.

Втім, соціальна послуга догляду вдома - це заходи, що проводяться за місцем проживання (вдома) отримувача соціальної послуги протягом робочого дня надавачем і полягає у надання допомоги із самообслуговування особи, яка частково, або повністю втратила, чи не набула здатності до самообслуговування.

Отже, терміни, які визначені законодавчо як «постійний догляд» і «догляд вдома» не є тотожними та застосовуються для різного правового регулювання.

При здійсненні правозастосування, суд має комплексно та системно застосовувати законодавство, враховуючи при цьому мету (ціль) та завдання того чи іншого нормативно-правового акта.

Іншій підхід призвів би до невиправданого звільнення від виконання військовозобов`язаним Конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України і ухилення від виконання такого.

Так, порядок видачі та заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» (далі - висновок) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 09 березня 2021 року №407 (далі - Інструкція №407).

Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 (п. 4 Інструкції №407).

Згідно з пунктом 9 Інструкції №407 висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі (п. 11 Інструкції №407).

При цьому, механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки встановлює Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 23 вересня 2020 року № 859.

Таким чином, законодавцем чітко врегульовано підстави і мету видачі висновку ЛКК про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та його призначення (отримання компенсації за догляд), що не кореспондує із цілями підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На користь зазначених висновків суду свідчить також те, що долучений позивачем до матеріалів справи висновок форми №080-2/о не містить жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання сторонньої допомоги бабусею позивача, що очевидно вказує на обмежену часовими межами компетенцію лікарсько-консультативної комісії з цього питання. Так, у висновку №797 від 05.12.2022 вказано лише про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я рекомендовано таку соціальну послугу як «догляд вдома» на непрофесійній основі лише на один рік, у той час як позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.

Окрім цього, необхідно зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з вищезгаданим переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

При цьому, нормативно-правові приписи Постанови №413 не суперечать Закону України № 2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

Так, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення №1317).

Відповідно до абз. 4 п. 4 Положення №1317 міські та районні комісії утворюються з розрахунку одна комісія на 100 тис. чоловік віком 18 років і старше, міжрайонні - у районах і містах з кількістю населення менш як 100 тис. чоловік.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення №1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

У свою чергу, механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року №1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи - підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики передбачено Порядком організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.04.2008 №189 (далі - Порядок №189).

Пункти 1-3 Розділу IІІ Порядку №189 визначають, що при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК.

ЛКК у своїй діяльності керується стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

До основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання). У разі виявлення порушень щодо таких медичних висновків про тимчасову непрацездатність ЛКК виносить на своє засідання питання щодо обґрунтованості формування такого медичного висновку про тимчасову непрацездатність. Здійснює аналіз якості наданих медичних послуг у межах відповідного випадку тимчасової непрацездатності: період, на який сформовано медичний висновок/-ки; обґрунтування потреби формування нового медичного висновку в разі продовження лікування в амбулаторних умовах після стаціонарного лікування; своєчасність направлення хворого до стаціонару при наявності медичних показань з урахуванням профілю захворювання; правильність оформлення медичної первинно-облікової документації; правильність відбору при направленні хворих до санаторно-курортних закладів, реабілітаційних центрів та реабілітаційних відділень санаторно-курортних і спеціалізованих закладів охорони здоров`я; якість надання медичної допомоги; якість ефективності спостереження, оздоровлення хворих, які часто та тривало хворіють; внесення відміток про порушення пацієнтом режиму лікування до медичного висновку про тимчасову непрацездатність; роботу лікуючого лікаря з вивчення і профілактики захворюваності та інвалідності; 5) надає керівнику суб`єкта господарювання за результатами вжиття заходів, визначених у підпункті 4 пункту 3 розділу II цього Порядку, аналіз якості експертизи тимчасової непрацездатності, пропозиції щодо відповідності фахівців займаним посадам, кваліфікаційним категоріям, про накладання дисциплінарних стягнень та передачу справ у слідчі органи; 6) участь у встановленому порядку у засіданнях МСЕК.

Пункт 4 Розділу IV Порядку №189 визначає, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, системний аналіз наведених норм свідчить, що необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особою, що досягла повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Вказане повністю узгоджується із нормами Постанови №413.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що як і визначення «постійний догляд», «догляд вдома», так і призначення, мета і порядок одержання висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та висновку медико-соціальної експертної комісії про потребу в сторонньому догляді - є різними за своєю природою та наслідками подальшого використання і реалізації.

В даному випадку, долучений позивачем до рапорту висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі не можливо визнати належною підставою для застосування абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і, як результат, звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами, оскільки він не відноситься до документів, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за бабусею позивача, а його призначенням є отримання компенсації по догляду на непрофесійній основі.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, яким була би підтверджена необхідність здійснення постійного догляду за його бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

При цьому, щодо доводів позивача про те, що рішенням виконавчого комітету Поморянської селищної ради від 15.03.2023 №44 ОСОБА_1 призначено помічником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, суд зазначає таке.

Так, частиною першою статті 56 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до статті 78 ЦК України дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника. Помічником може бути дієздатна фізична особа. За заявою особи, яка потребує допомоги, ім`я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом. Помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги. Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень. Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення. Помічник може представляти фізичну особу в суді лише на підставі окремої довіреності. Послуги помічника є оплатними, якщо інше не визначено за домовленістю сторін. Помічник може бути у будь-який час відкликаний особою, яка потребувала допомоги. У цьому разі повноваження помічника припиняються.

З огляду на викладене суд приходить висновку, що у випадку коли повнолітня дієздатна особа за станом здоров`я, не може самостійно утримувати себе або доглядати за собою, вона може обрати собі помічника, ім`я якого за її заявою реєструється органом опіки та піклування. Отже мова іде про особливу форму піклування, яка полягає у систематичному догляді та наданні допомоги дієздатній фізичній особі, яка потребує цього внаслідок тяжкої хвороби, фізичних вад, похилого віку.

Відповідно до п.п. 1, 6 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 №2671-VIII (далі - Закон № 2671-VIII) базові соціальні послуги це соціальні послуги, надання яких отримувачам соціальних послуг відповідно до цього Закону забезпечується Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, а також виконавчими органами сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад і визнаних Кабінетом Міністрів України спроможними в порядку, встановленому законом (далі - ради об`єднаних територіальних громад). Надавачі соціальних послуг це юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Частиною 4 ст. 13 Закону № 2671-VIII працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону. Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, проходять підготовку та перепідготовку у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України (ч. 6 ст. 13 Закону №2671-VIII).

З огляду на наведені норми законодавства, суд приходить висновку, що поняття «помічник» та поняття «постійний догляд» у розумінні чинного законодавства не є тотожними, оскільки помічник надає свої послуги дієздатній фізичній особі, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Натомість постійний догляд є сукупністю соціальних послуг, які надаються, зокрема, фізичною особою без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі відповідно до норм Закону №2671-VIII.

Таким чином, в даному випадку, призначення ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Поморянської селищної ради від 15.03.2023 №44 помічником дієздатної фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підтверджує наявність обставин, встановлених абзацом 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013.

Окрім цього, щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, суд зазначає наступне.

Так, як слідує зі службового листа Військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2022 на перший рапорт позивача повідомлено, що такий не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що: 1) дублікат заключення ЛКК від 21.02.2022, оформлений з порушенням форми №080-4/о, не може породити жодних правових наслідків; 2) із доданого до рапорту солдата ОСОБА_1 копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 вбачається, що у ОСОБА_2 є донька ОСОБА_4 , 1961 р. н., яка згідно ст. 172 Сімейного кодексу України зобов`язана піклуватися про свою матір.

Зі службового листа Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2023 видно, що позивачу відмовлено у задоволенні другого рапорту, у зв`язку з тим, що не надано довідку уповноваженого та належного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації про здійснюваний постійний догляд, в якості отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

З даного приводу необхідно звернути увагу, що абзацом 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII для звільнення з військової служби чітко встановлено такі вимоги, як «необхідність» здійснення постійного догляду за відповідними особами, що може підтверджуватися зокрема висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, а також відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Таким чином, для звільнення з військової служби на підставі абз. 8 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовцю необхідно довести саме «необхідність» здійснення постійного догляду за відповідними особами, а не факт вже здійснення такого догляду, що виключає обов`язок надавати військовій частині відповідну довідку уповноваженого та належного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації про здійснюваний постійний догляд, в якості отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі або ж витяг з Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, на які посилається відповідач.

Суд зауважує, що військовослужбовець на момент звернення із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз. 8 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII може ще не бути надавачем соціальних послуг в розумінні Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII, поряд з цим вказана обставина жодним чином не виключає можливої «необхідності» здійснення постійного догляду, передбаченої абз. 8 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII.

З огляду на наведене, суд вважає, що у відповідача не було необхідності витребувати у позивача докази, на підтвердження здійснення ним постійного догляду за бабусею, поряд з цим, виявлені обставини не вплинули та об`єктивно не могли вплинути на правильність висновків військової частини про відсутність у ОСОБА_1 підстав для звільнення з військової служби відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, оскільки, як вже зазначалося судом вище, позивач не надав відповідачу висновку медико-соціальної експертної комісії, яким була би підтверджена необхідність здійснення постійного догляду за його бабусею ОСОБА_2 .

Отже, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна