Справа № 420/9896/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9896/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: сільрада Прилиманська, «Авангард-2» громадська організація, буд. 1188, Овідіопольський район, Одеська область, 67820) до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (; адреса: вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № 331606 від 01.07.2022 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 420/9896/22 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 20.07.2022 року відмовлено у забезпеченні позову за заявою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 19.07.2022 р.

Ухвалою суду від 25.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 січня 2022 року відносно позивача складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт»: не забезпечення перевізником наявності тимчасового талона на транспортний засіб, договору із замовником транспортних послуг, відсутня оплата транспортних послуг, договір обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, індивідуально-контрольна книжка водія.

Позивач стверджував, що 11 січня 2022 року не здійснював перевезення пасажирів транспортним засобом, а відтак виявлене порушення не відповідає дійсним обставинам справи. Водночас, як повідомив позивач, в жовтні 2021 року він придбав транспортний засіб марки Volkswagen, модель LD35D, який з жовтня 2021 року по січень 2022 року перебував на ремонті у м. Маріуполь. Після завершення ремонту вказаного транспортного засобу виникла необхідність здійснити поїздку з м. Маріуполь до м. Одеси задля реєстрації транспортного засобу та оформлення необхідних документів для здійснення нерегулярних перевезень на вказаному транспортному засобі.

21 січня 2022 року позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті з повідомленням про зміну даних в ліцензії, відповідно до якого просив виключити з ліцензії транспортні засоби марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 316 та марки Opel, модель Vivaro та включити транспортні засоби марки Volkswagen, модель LD35D та марки Renaul, модель Trafic. У зв`язку з тим, що повідомлення не було розглянуте, позивач 30.05.2022 року подав скаргу на бездіяльність органу ліцензування, одна станом на дату подання позову ні скарга, ні заява розглянуті не були.

Позивач вважає, що окрім відсутності в його діях порушення автомобільного законодавства додатковою підставою для скасування постанови є і те, що відповідач розглянув справу з порушенням, встановленого строку та за змістом у постанові не відображено яке саме порушення було допущено позивачем. Також позивач наголошував, що на момент проведення рейдової перевірки він не був власником транспортного засобу.

Заперечуючи проти задоволення позовних, вимог Відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на момент проведення перевірки саме позивач був власником транспортного засобу і він допустив порушення вимог транспортного законодавства. Також відповідачем зверталася увага на відповідності постанови вимогам Порядку № 1567.

Стосовно дотримання строків прийняття оскаржуваної постанови, то представник відповідача зазначила, що порушення строку розгляду справи, передбаченого абзацом першим пункту 25 Порядку № 1167, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу, якщо при цьому було дотримано строки застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених частиною першою статті 250 ГК України.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 з 13 вересня 2021 року зареєстрований як суб`єкт господарювання та здійснює діяльність за КВЕД 49.39 - інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у. (а.с. 23, 24).

11 жовтня 2021 року між ТЗВО «НОВУС-Н» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Volkswagen, модель LD35D, 2003 року випуску, білого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 .

Відповідно до пункту 2.1, 2.1. договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу.

Згідно свідоцтва реєстрації транспортного засобу автомобіль марки Volkswagen, модель LТ35D, 2003 року випуску, білого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 зареєстрований за позивачем 12 січня 2022 року (а.с. 8).

На підставі направлення на перевірку № 014619 від 10 січня 2022 року уповноваженими особами відповідача головним спеціалістом Сидоренко О.Б. та старшим державним інспектором Перець Д.В. було проведено перевірку автомобіля Volkswagen, модель LD35D, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

За результатами проведеної перевірки було складено акт № 323261 від 11 січня 2022 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 порушив ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час надання послуг з нерегулярних перевезень пасажирів за маршрутом «Маріуполь-Одеса», перевізник не забезпечив по області тимчасового талону на транспортний засіб, договору із замовником транспортних послуг, відсутня оплата транспортних послуг, договір обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, індивідуально-контрольна книжка водія.

Крім того, в акті зазначено, що позивачем допущено порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: абз. 3 ст. 41 перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених ст. 39 цього Закону: на момент перевірки відсутні тимчасовий талон на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, оплата транспортних послуг, договір обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, індивідуально-контрольна книжка водія (а.с. 14).

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом винесено постанову від 01.07.2022 №331606 про застосування адміністративно-господарського штрафу, яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 17000,00 грн. за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 16).

Вважаючи вищевказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-ІІІ нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Стаття 34 Закону № 2344-ІІІ передбачає зокрема, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно статті 39 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно абзацу 4 частини 2 статті 40 Закону № 2344-ІІІ водій автобуса зобов`язаний мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Стаття 60 Закону № 2344-ІІІ передбачає відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У той же час, частина 12 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачає, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 затверджений Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі Порядок №1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно пункту 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 4 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пункт 14 Порядку №1567 передбачає, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до абзаців 2 та 12 пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язком особи, яка здійснює нерегулярні перевезення є надання під час рейдової перевірки документів, які визначені транспортним законодавством, а у разі їх відсутності чи не надання настає відповідальність, визначена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З акту № 323261 від 11 січня 2022 року слідує, що під час здійснення нерегулярних перевезень позивачем не було надано тимчасовий талон на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, оплата транспортних послуг, договір обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, індивідуально-контрольну книжку водія.

Суд враховує, що жодних заперечень від позивача як водія в акті щодо відсутності у нього на момент проведення перевірки вказаних документів не висловлено, а зазначено лише «я не согласен з витягом» (а.с. 14). Вказане формулювання, на думку суду, жодним чином не спростовує зазначені в акті порушення, тому суд погоджується із доводами відповідача, що ФОП ОСОБА_1 допустив порушення вимог транспортного законодавства, а саме статті 34, ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, надані позивачем суду копія договору страхування від нещасних випадків на транспорті №02-ТРм/02-207-XVE9R7N від 12.01.2022 року (а.с. 9, 10) та електронного полісу № EOV-1000362 від 12.01.2022 року (а.с. 11, 12) додатково спростовують доводи позивача щодо невчинення ним порушення вимог транспортного законодавства під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень.

При цьому, суд відхиляє аргументи позивача, що 11 січня 2022 року ним не здійснювалися нерегулярні пасажирські перевезення, оскільки такі дані не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом, а в акті перевірки будь-яких заперечень стосовно цього також не висловлено.

Таким чином, суд приходить висновку, що порушення, зазначені в акті № 323261 від 11 січня 2022 року мали місце та підтверджені під час розгляду справи в суді, тому позивач підлягав відповідальності відповідно до вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність документів під час здійснення нерегулярних перевезень, обов`язкова наявність яких вимагається законодавством України.

Посилання позивача, що він на момент здійснення перевірки не був власником транспортного засобу суд вважає необґрунтованими, оскільки як встановлено судом 11 жовтня 2021 року між ТЗВО «НОВУС-Н» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Volkswagen, модель LD35D, 2003 року випуску, білого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , за умовами якого передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу.

Отже, враховуючи умови укладеного договору купівлі-продажу, суд вважає, що позивач набув право власності на транспортний засіб марки Volkswagen, модель LD35D, 2003 року випуску, білого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , а не проведення в розумний строк державної реєстрації автомобіля не впливає на майнове право позивача, яке у нього існує з 11 жовтня 2021 року.

Щодо доводів позивача про порушення строків розгляду справи та притягнення до відповідальності, слід зазначити наступне.

Згідно п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Разом з тим, ст. 250 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відтак, дія цієї статті поширюється на адміністративно-господарські санкції, передбачені Законом України "Про автомобільний транспорт".

Тобто, існує два нормативно-правових акти Господарський кодекс України та постанова Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, які видані з одного і того ж питання, тобто регулюють однакові правовідносини, але по-різному.

Разом з тим, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу (висновки Верховного Суду у справі 820/3423/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17).

Отже, встановлення підзаконним нормативно-правовим актом менших строків, ніж передбачені ч.1 ст.250 Господарського кодексу України, не позбавляє відповідний орган державного нагляду (контролю) застосувати до суб`єкта господарювання адміністративно-господарські санкції упродовж шести місяців з дня виявлення порушення, оскільки норми Господарського кодексу України мають вищу юридичну силу відносно норм Порядку №1567.

Крім того, строк, який визначено приписами Порядку № 1567 як підзаконним нормативно-правовим актом, є строком розгляду справи про порушення у сфері законодавства про автомобільний транспорт, а не строком накладення адміністративно-господарського штрафу.

Таким чином, за встановлених обставин та законодавчого врегулювання, суд дійшов висновку, що питання застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" регулюються Господарським кодексом України. При цьому, санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення.

Зі змісту статті 250 Господарського кодексу України випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Як слідує з матеріалів справи, перевірка транспортного засобу була проведена 11 січня 2022 року, а оскаржувана постанова прийнята 01 липня 2022 року, тобто протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

Додатково суд враховує і те, що розгляд справи призначався відповідачем 14.02.2022 року, 28.02.2022 року, 27.06.2022 року однак не відбувся зокрема і через загальновідомий факт, який полягає у тому, що з 24 лютого 2022 року через військову агресію Російської Федерації проти держави України було введено правовий режим воєнного стану, а м. Одеса та Одеська область перебували під реальною загрозою ракетних ударів.

На підставі вищевикладеного суд робить висновок, що відповідачем дотримано вимоги законодавства в частині накладення на позивача адміністративно-господарської санкції, а сам факт порушення строків розгляду справи не є визначальним та не спростовує факт допущеного позивачем порушення. До того ж, недотримання строку розгляду справи в даному випадку відбулося з об`єктивних причин та не призвело до пропуску строку накладення штрафу.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що покладений на суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень, згідно заяв по суті справи.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог у зв`язку із чим суд приходить висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, суд розподіл судових витрат не здійснює.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: сільрада Прилиманська, «Авангард-2» громадська організація, буд. 1188, Овідіопольський район, Одеська область, 67820) до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (; адреса: вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.