Справа № 200/116/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року справа №200/116/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. у справі № 200/116/23 (головуючий І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про визнання протиправними дій та зобов`язання вчитини певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

11.01.2023 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчитини певні дії, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2016рр. та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2016рр. та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у місяцях фактичної виплати за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з серпня 2014 року по день фактичної виплати 15 грудня 2022 року; зобов`язати Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з серпня 2014 року по день фактичної виплати 15 грудня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач наказом від 31.10.2018 № 1420- ОС звільнений в запас Служби безпеки України відповідно до підпункту "а" п. 61, підпункту "б" п. 62, підпункту "б" п. 81-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007 (за станом здоров`я) та виключений із списків особового складу, усіх видів забезпечення Служби безпеки України. З розрахункових листів за період з 2015-2017рр. та інформації наявної у відповідях на адвокатські запити, відповідач здійснював нарахування та виплату індексація грошового забезпечення позивачу за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року з затримкою. 15.12.2022 Позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 у справі № 380/13686/22 виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 45353,99 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Під час проходження військової служби та звільнення з неї Позивачу було проведено нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення у березні 2015 року у розмірі 6626,30 грн та у червні 2016 року у розмірі 8703,96 грн. З урахуванням того, що під час проходження військової служби та звільнення з неї Позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2016 рр. проведена без урахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Окрім того, Позивачу нараховувалася та виплачувалася винагорода за участь в антитерористичній операції у період з грудня 2014 року по березень 2016 року включно у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та у період з квітня 2016 року по квітень 2017 року у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення. З огляду на те, що у вказаний період місячне грошове забезпечення Позивача протиправно не було проіндексоване, відповідно нарахування та виплату винагороди за участь в антитерористичній операції проведено Відповідачем виходячи із непроіндексованого місячного грошового забезпечення. З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. у справі № 200/116/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2016рр. та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2016рр. та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Представником позивача та відповідачем на зазначене судове рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги.

Представник позивача в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач під час виплати позивачу індексації грошового забезпечення, яка є його доходом, виплаченим несвоєчасно, не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, права позивача на час подання вказаного позову до суду вже були порушені, а звернення до суду не є передчасним.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення в частині задоволення позовних вимог та залишити позов в цій частині без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом та іншими законами. Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба охоплює у числі іншого військову службу. Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у редакції до 19.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з цим, з 19.07.2022, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-ІХ, редакція частини другої статті 233 КЗпП була змінена. Так, з 19.07.2022, згідно з частиною другою статті 233 КЗпП, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні Таким чином, з 19.07.2022 відсутня норма, яка б встановлювала необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

Згідно з витягом з послужного списку від 05.02.2021, позивач звільнений з військової служби з 02.11.2018. Наказом СБУ від 31.10.2018 № 1420-ОС позивач повідомлений про суми, належні йому при звільненні. У зв`язку з цим, на думку Відповідача, з огляду на зміну редакції частини другої статті 233 КЗпП, та на підставі частини п`ятої статті 122 КАС України, строк звернення до суду з вищевказаною вимогою обчислюється з 20.07.2022 (наступний день після дата набрання чинності новою редакцією частини другої статті 233 КЗпП), а тому цей строк сплив 20.08.2022.

Якщо допустити застосування до спірних публічних відносин положення нової редакції частини другої статті 233, то строк звернення до суду сплив 20.10.2022.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом 11.01.2023.

Отже, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до адміністративного суду.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій.

Відповідно до довідки від 23 травня 2017р. № позивач є внутрішньо переміщеною особою, мвсце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з послужного списку позивач в період з 01.05.2009 по 02.11.2018 проходив військову службу на різних посадах в Службі безпеки України.

Витягом з наказу Служби безпеки України від 02.11.2018 року №1420-ОС позивача було звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "б" пункту 62 та підпунктом "б" пункту 881 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) у запас Служби безпеки України.

Згідно довідки від 14.03.2023 №15/42 Відповідачем за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі №380/13686/22, позивачу було виплачено індексацію, розмір якої за період з 08.2014 року по 03.2017 року склав 46044,66 грн. Сума до сплати після утримання військового збору становила 45353,99 грн.

Виплата грошової допомоги на оздоровлення за період з 2015 по 2016 року позивачу була виплачена: 2015 рік - 7726,30 грн., 2016 рік - 9803,96 грн.

Винагорода за безпосередню участь в АТО за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року позивачу була виплачена: 12.2014 - 16284,97 грн., 01.2015 - 16124,56 грн., 02.2015 - 6262,43 грн., 04.2015 - 13278,95 грн., 06.2015 - 13300,80 грн., 08.2015 - 7704,27 грн., 09.2015 - 1978,66 грн., 10.2015 - 6133,86 грн., 01.2016 - 20446,20 грн., 02.2016 - 6815,40 грн., 03.2016 - 6815,40 грн., 04.2016 - 6815,40 грн., 05.2016 - 4351,98 грн., 06.2016 - 4351,98 грн., 07.2016 - 1740,79 грн., 08.2016 - 2386,57 грн., 09.2016 - 4351,98 грн., 10.2016 - 2175,99 грн., 11.2016 - 6678,13 грн., 01.2017 - 4146,40 грн., 02.2017 - 5073,78 грн., 04.2017 - 3408,22 грн.

Виплата метеріальної допомоги на оздоровлення за 2015-2016 року та винагорода за безпосередню участь в АТО за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року здійснена без урахування сум індексації. Вказана обставина також підтверджується розрахунковими листами позивача.

Відповідач не здійснював виплату позивачу компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року.

Грошові кошти на виконання рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі №380/13686/22, у сумі 45353,99 грн. позивачу були перераховані 15.12.2022 року, відповідно до виписки з банку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Абзацами першим та другим частини четвертої вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №1294 від 07 листопада 2007 року грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

31 січня 2015 року Постановою Кабінету Міністрів України № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів. Державної служби з надзвичайних ситуацій. Головного управління розвідки Міністерства оборони. Державної прикордонної служби. Управління державної охорони. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень. Постанова втратила чинність (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18).

20 січня 2016 року Постановою Кабінету Міністрів України № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Відповідно до статей 10, 13 Закону України "Про Службу безпеки України", пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", з метою врегулювання питань виплати винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду наказом Центрального управління Служби безпеки України від 09.03.2016 №115 затверджено Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Служби безпеки України за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Відповідно до розділу 2 цього Порядку Військовослужбовцям у період мобілізації (у тому числі часткової) або з дати введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або припинення (скасування) воєнного стану, у період проведення/здійснення заходів ЗНБО, в заходах ЗНБО чи в АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО (у тому числі під час проведення оперативно-розшукових, контррозвідувальних та інших заходів), у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями Служби безпеки України, у звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода в розмірах: до 31 березня 2016 року - 100 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2016 року - до 50 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії. У разі участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру.

Суд констатує, що право на грошову допомогу на оздоровлення за 2015-2016 роки, та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у місяцях фактичної виплати за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року Позивач набув, в цій частині його право було реалізоване.

Спірним питанням є включення до складу цих виплат, індексації грошового забезпечення.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України №1282-XII від 03 липня 1991 року Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон №1282-XII).

Статтею 1 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі Порядок №1078).

Відповідно до пункту другого Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд доходить висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а.

Судом встановлено, що за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі №380/13686/22, 15.12.2022 року відповідно до довідки з банку, позивачу було виплачено індексацію, розмір якої за період з 08.2014 року по 03.2017 року склав 46044,66 грн. Сума до сплати після утримання військового збору становила 45353,99 грн.

Також судом встановлено, що розрахунок таких виплат, як грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2016 роках та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у місяцях фактичної виплати за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року було проведено без включення сум індексації до розрахунку таких виплат.

Суд звертає увагу на те, що спірним питанням в цій справі є дії Відповідача щодо розрахунку та виплати Позивачу грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2015-2016 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у місяцях фактичної виплати за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року без урахування, зокрема, індексації. Тобто дослідженню підлягають обставини включення сум індексації до розрахунку таких виплат, як грошової допомоги на оздоровлення, а не включення цих виплат до складу грошового забезпечення військовослужбовця та їх індексації.

Суд зазначає, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та ін. не регулюється положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .

Така ж правова позиція викладена у рішенні Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №820/3423/18 від 21.12.2021.

Враховуючи, що відповідачем розрахунок таких виплат, як грошової допомоги на оздоровлення та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у місяцях фактичної виплати за період з грудня 2014 року по квітень 2017 року, було проведено без включення сум індексації до розрахунку таких виплат, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог в частині не нарахування та невиплати Позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати, суд зазначає наступне.

Виплата позивачу індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі №380/13686/22 відбулась лише 15.12.2022.

Отже, підповідачем допущено порушення встановленого строку виплати індексації грошового забезпечення, а тому у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходу за спірний період.

Водночас, суд зазначає, що позивач не звертався до підповідача із заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку №159.

У свою чергу, Відповідач не відмовляв Позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З огляду на те, що у цій справі Позивач не звертався до Відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право Позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Суд зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Вказаний висновок узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 11.12.2020 року у справі №200/10820/19, від 17.11.2021 року у справі №460/4188/20, від 04.05.2022 року у справі № 200/14472/19-а, від 27.07.2022 у справі №460/783/20.

Враховуючи викладене позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача щодо залишення частини задоволених позовних вимог без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частини першоїстатті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Суд зазначає, що здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У Рішенні у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 ЄСПЛ констатує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі "Іліан проти Туреччини" зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, наведеною нормою визначено імперативний припис щодо продовження строків, визначених статтею 233 Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), без будь-яких винятків.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Тобто Урядом продовжено строк дії карантину через COVID-19 до 30 квітня 2023 року, а тому з урахуванням пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України строки, визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України, автоматично продовжено до 30 квітня 2023 року.

Як слідує зі змісту позовної заяви, предметом оскарження у ній визначено протиправні дії відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та входить до фонду грошового забезпечення.

Разом з цим у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі №460/17052/21 зазначено, що запровадження карантину є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо визнання поважними причини пропуску строку та поновлення позивачеві строку звернення до адміністративного суду з метою забезпечення доступу позивача до правосуддя.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги представника позивача Каверіна Сергія Миколайовича та Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. у справі № 200/116/23- залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. у справі № 200/116/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 24 серпня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко