Справа № 300/5400/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" серпня 2023 р. справа № 300/5400/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", вул. Б. Хмельницького, 59 А, м. Івано-Франківськ,76000 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76000 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі - позивач, ДМП "ІФТКЕ") звернулося до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідач, орган ВДВС), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 22.06.2023 № 72091147 у розмірі 26800 грн;

- визнати протиправною і скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22.06.2023 № 72091147 у розмірі 26800 грн.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що 22.06.2023 державним виконавцем ВДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 03.04.2023 у справі № 344/1557/22. Вказана постанова суду надійшла на адресу позивача 02.08.2023. В свою чергу, ДМП "ІФТКЕ" повідомило орган ВДВС, що постанову суду виконано в повному обсязі 19.06.2023, що підтверджується листом від 29.06.2023 №06/749, тому ДМП "ІФТКЕ" просило закінчити виконавче провадження та не стягувати виконавчий збір відповідно до постанови про стягнення виконавчого провадження від 22.06.2023 №720911147, оскільки рішення суду було виконано до її винесення.

Ухвалою від 15.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, в порядку, визначеному ст. 287 КАС України. Судове засідання призначено на 24.08.2023.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.08.2023, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування зазначив, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 03.04.2023 у справі № 344/1557/22. В межах виконавчого провадження, вчинено наступні дії:

- 22.06.2023 винесено постанову про відкритя виконавчого провадження №72091147 та направлено сторонам до відома та виконання;

- 22.06.2023 винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження;

- 22.06.2023 винесено постанову про стягнення виконавчого збору №72091147.

30.06.2023 органом ВДВС отримано заяву ДМП "ІФТКЕ" від 29.06.2023 №06/749, в якій боржник просить закінчити виконавче провадження №72091147 та не стягувати виконавчий збір у зв`язку із його фактичним виконанням.

Відповідачем за наслідком розгляду звернення повідомлено про відсутність підстав для задоволення останнього, оскільки державним виконавцем отримано відповідь стягувача, що лист із відповідним підтвердженням щодо перерахунку коштів на виконання рішення суду їй не надходив. Окрім того, орган ВДВС на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 13.02.2019 у справі №295/13991/16-а, від 20.02.2019 у справі №712/5014/17, від 28.01.2021 у справі №640/24233/19.

Також, 24.07.2023 - винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 5100,00 грн, боржником штрафні санкції сплачено у добровільному порядку, тобто визнано ту обставину, що мало місце фактичне невиконання рішення.

Вважає позовну заяву, такою, що не належить до задоволення, оскільки діяв в межах та спосіб, передбачені Законом України "Про викнавче провадження".Стверджує, що не допустив порушення норм чинного законодавства та виконав покладений на нього законом обов`язок.

Позивач 24.08.2023 надіслав на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій виклав обставини, які підтверджують звернення до суду з позовом, у строк встановлений нормами чинного законодавства та повторно навів обгрунтування щодо підстав для оскарження постанови органу ВДВС. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Про призначене судове засідання сторони повідомлені належним чином. 24.08.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Частиною 3 статті 268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, з урахуванням ч.3 ст. 268, ч.4 ст. 229 КАС України, суд вважає за доцільне розглядати справу за відсутності сторін, на підставі поданих доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням від 11.08.2022 у справі № 344/1557/22 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про зобов`язання повернути грошові кошти, які сплачені за послуги централізованого опалення, шляхом зарахування суми переплати в рахунок майбутніх платежів, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.12.2022 апеляційну скаргу задоволено та скасовано рішення суду І інстанції.

Позовні вимоги про зобов`язання повернути грошові кошти, які сплачені за послуги централізованого опалення, шляхом зарахування суми переплати в рахунок майбутніх платежів та стягнення моральної шкоди задоволено частково, а саме: зобов`язано Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» перерахувати ОСОБА_1 вартість послуг з централізованого опалення, із зарахуванням суми переплати в рахунок майбутніх платежів та стягнути 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 27.12.2022.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року відмовлено.

03.04.2023 у справі № 344/1557/22 видано виконавчий лист.

У межах виконавчого провадження №72091147 державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної викнавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції :

- 22.06.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72091147 та направлено сторонам до відома та виконання;

- 22.06.2023 прийнято постанову про стягнення витрат виконавчого провадження;

- 22.06.2023 винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

30.06.2023 органом ВДВС отримано заяву ДМП "ІФТКЕ" від 29.06.2023 №06/749, відповідно до змісту якої боржник просить закінчити виконавче провадження №72091147 та не стягувати виконавчий збір у зв`язку із його фактичним виконанням.

Відповідачем, за наслідками розгляду наданого звернення, поінформовано позивача про відсутність підстав для задоволення звернення останнього, оскільки державним виконавцем отримано відповідь стягувача про те, що лист із відповідним підтвердженням щодо перерахунку коштів на виконання рішення суду їй не надходив.

Також серед матеріалів справи міститься письмова відповідь на вимогу державного виконавця від 18.08.2023 №150752, згідно з якою стягувач ОСОБА_1 вказала, що ДМП "ІФТКЕ" повідомлено її про виконання рішення суду листом від 03.08.2023№ 03/887.

24.07.2023 ВДВС винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 5100,00 грн, боржником штрафні санкції сплачено у добровільному порядку.

Не погоджуюючись з винесеною постановою про стягнення виконавчого збору, вважаючи, що вжиті ВДВС заходи порушують його права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно зі ст. 2 вказаного Закону здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч.1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 2 ст. 18 вказаного Закону визначено обов`язки державного виконавця при здійсненні ним своїх повноважень та ч. 3 вказаної статті закріплено широке коло прав, якими має користуватися для примусового повного виконання рішення суду.

Отже, винесення постанови про стягнення виконавчого збору регламентовано Законом України "Про виконавчий збір".

Аналогічно закріплено коло прав та обов`язків сторони у виконавчому провадженні ст. 19 Закону №1404-VIII.

Як з`ясовано судом, позивач у позовній заяві вказує, що основнним документом, який підтверджує наявність добровільного виконання рішення є розрахунок про здійснення перерахунку вартості послуг з центрального опалення та відповідний лист від 19.06.2023 №03/683, який направлений ОСОБА_1 , проте докази направлення зазначеного розрахунку не долучено ні до матеріалів виконавчого провадження, ні до позовної заяви. Більше того, відсутній сам доказ про направлення такого листа стягувачу.

Згідно зі ст. 384 Цивільного процеуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Навіть, беручи до уваги ту обставину, що позивач звертався до Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду з касаційною скаргою та ухвалою від 06.02.2023 йому відмовлено у відкритті касаційного провадження. При цьому, позивач не навів суду аргуметовані підстави, що перешкоджало йому виконати рішення суду з 27.12.2022 (дата набрання законної сили постановою Івано-Франківського апеляційного суду) до моменту видачі виконавчого листа (03.04.2023) чи до моменту надходження виконавчого листа до державного виконавця та, як вказано вище, не довів факт належного направлення листа стягувачу, на який посилається, до відкриття виконавчого провадження в примусовому порядку.

Суд зазначає, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд (судовий захист), передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Відповідно до п.9 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.