Справа № 140/13849/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/13849/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 15.05.2023 №16 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області: 1) зарахувати період роботи з 10.04.1986 по 19.08.1992 в колгоспі «Комунар» (Ківерцівського району Волинської області), з 19.08.1992 по 20.03.2000 в КС «Пальчевське» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області), з 20.03.2000 по 26.09.2003 в СГВК «Прометей» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області), а саме: 17 років 5 місяців до трудового стажу для нарахування пенсії, 2) повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву про призначення пенсії, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 15.05.2023 №16 повідомлено позивача, що відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІІ групи до досягнення особою від 56 років до 59 років включно 14 років. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, трудові книжки, довідки про стаж) загальний страховий стаж складає 8 років 1 місяць 16 днів.

До загального страхового стажу не враховано періоди роботи: згідно довідки №110/06-11 від 02.09.2022, оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним Лідія; згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 10.04.1986 по 26.09.2003 оскільки містять розбіжності періодів реорганізації колгоспу з довідкою від 02.09.2022 №111/06-11 повні дати відсутні (зазначено лише рік).

ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно не враховує наведені періоди її трудової діяльності, що підтверджується записами трудової книжки.

При цьому, на підтвердження періодів трудової діяльності в колгоспі «Комунар», КСП «Пальчевське», СГВК «Прометей», позивач надала архівні довідки від 02.09.2022 №110/06-11 та №111/06-11. Просила адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, трудові книжки, довідки про стаж) загальний страховий стаж складає 8 років 1 місяць 16 днів. До загального страхового стажу не враховано періоди роботи:

- згідно довідки 110/06-11 від 02.09.2022, оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним Лідія;

- згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 10.04.1986 по 26.09.2003, оскільки містяться розбіжності періодів реорганізації колгоспу з довідкою від 02.09.2022 №111/06-11 - повні дати відсутні (зазначено лише рік).

Відповідно до статті 30 Закону особи мають право на призначення пенсії по інвалідності в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно із статтею 32 Закону пенсія особам, яким установлена інвалідність II та III групи призначається з досягнення особою від 52 років до досягнення особою 55 років включно за наявності страхового стажу 13 років на час настання інвалідності.

Представник відповідача вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 15.05.2023 №16 повідомлено позивача, що відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІІ групи до досягнення особою від 56 років до 59 років включно 14 років. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, трудові книжки, довідки про стаж) загальний страховий стаж складає 8 років 1 місяць 16 днів.

До загального страхового стажу не враховано періоди роботи: згідно довідки №110/06-11 від 02.09.2022, оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним Лідія; згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 10.04.1986 по 26.09.2003 оскільки містять розбіжності періодів реорганізації колгоспу з довідкою від 02.09.2022 №111/06-11 повні дати відсутні (зазначено лише рік).

ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач, вважаючи зазначену відмову ГУ ПФУ в м. Києві протиправною, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

За приписами частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності.

На час звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач досягла 57 років.

Згідно із приписами частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема, від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 складає 8 років 1 місяць 16 днів, про що зазначено в рішенні про відмову у призначенні пенсії від 15.05.2023 №16.

Спір між сторонами виник щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів роботи: згідно довідки №110/06-11 від 02.09.2022, оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним Лідія; згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 10.04.1986 по 26.09.2003 оскільки містять розбіжності періодів реорганізації колгоспу з довідкою від 02.09.2022 №111/06-11 повні дати відсутні (зазначено лише рік).

За визначенням, наведеним устатті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

У трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.06.19986, копія якої міститься у матеріалах справи, наявні, зокрема, записи в розділах «Членство в Колхозе» запис №1 від 10.04.1986 підтверджує факт роботи позивача а саме: в колгоспі «Комунар», згідно протоколу №4 від 26.04.1986, що відповідає запису архівних даних довідки №111/06-11 від 02.09.2022. В подальшому в трудовій книжці зроблений запис №2 від 19.08.1992, згідно якого ОСОБА_1 прийнята в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Пальчевське» Ківерцівського району за протоколом №2 від 19.08.1992 та звільнена 20.03.2000 у зв`язку із реорганізацією КСП «Пальчевське», протокол №1 від 20.03.2000 (запис №3). Цього ж дня (запис №4), протоколом №1 від 20.03.2000 позивача прийнято на роботу по-переводу в члени сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прометей», де вона працювала до 26.09.2003 та звільнена згідно протоколу №9 від 26.09.2003 (запис №5).

Щодо тверджень відповідача про недоліки у записах трудової книжки ОСОБА_1 в частині періоду з 10.04.1986 по 26.09.2003, оскільки містять розбіжності періодів реорганізації колгоспу з довідкою від 02.09.2022 №111/06-11 повні дати відсутні (зазначено лише рік), суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд враховує, що позивач вжив усіх можливих заходів для підтвердження свого трудового стажу. Так, ОСОБА_1 надала архівні довідки від 02.09.2022 №110/06-11, №111/06-11, для підтвердження роботи у вказаному вище колгоспі.

Отже, трудовою книжкою позивача підтверджується факт її роботи в період з 10.04.1986 по 19.08.1992 в колгоспі «Комунар» (Ківерцівського району Волинської області), з 19.08.1992 по 20.03.2000 в КС «Пальчевське» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області), з 20.03.2000 по 26.09.2003 в СГВК «Прометей» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області). Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачами суду не надано.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірний період, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в м. Києві таким правом не скористалося.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 15.05.2023 №16 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період роботи з 10.04.1986 по 19.08.1992 в колгоспі «Комунар» (Ківерцівського району Волинської області), з 19.08.1992 по 20.03.2000 в КС «Пальчевське» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області), з 20.03.2000 по 26.09.2003 в СГВК «Прометей» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області), а саме: 17 років 5 місяців до трудового стажу для нарахування пенсії, повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву про призначення пенсії, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас суд зауважує, що у даному спорі є два відповідача, однак тягар по відшкодуванню судових витрат слід покласти на відповідача 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, позаяк саме відповідач 2 прийнято спірне рішення, яке в подальшому судом визнано протиправними та скасовано. Тобто, вина у виникненні даних спірних правовідносин лежить лише на відповідачу 2.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн, сплачений згідно з квитанцією від 12.06.2023.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 15.05.2023 №16 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 10.04.1986 по 19.08.1992 в колгоспі «Комунар» (Ківерцівського району Волинської області), з 19.08.1992 по 20.03.2000 в КС «Пальчевське» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області), з 20.03.2000 по 26.09.2003 в СГВК «Прометей» (с. Пальче Ківерцівського району Волинської області), а саме: 17 років 5 місяців до трудового стажу для нарахування пенсії та повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву про призначення пенсії, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук