Справа № 240/5285/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Житомир справа № 240/5285/23

категорія 109000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Малинської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та нечинним рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась в Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Малинської міської ради Житомирської області (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та нечинним рішення Малинської міської ради від 21.12.2022 №779 «Про затвердження Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення 21.12.2022 №779 порушує її права, як особи, з якою укладено договір №01/19 від 25.01.2019 "Про встановлення особистого строкового сервітуту". Зауважує, що частина 3 статті 157 Земельного кодексу України передбачає, що Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок №284). Окрім цього, Кабінетом Міністрів України також прийнято постанову від 25.07.2077 №963 "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псуванням земель, порушенням режиму, нормативів і правил їх використання". Таким чином, Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам є виключними повноваженнями Кабінет Міністрів України, як наслідок, прийняття Малинською міською радою рішення №779 та затвердження ним Порядку - є перевищенням повноважень органу місцевого самоврядування у вказаній сфері, отже, дане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, та визначено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

На адресу суду, згідно штампу вхідної кореспонденції суду, 05.05.2023 від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано достовірних доказів порушення його прав спірним рішенням, а також з наявних матеріалів не зрозуміло які конкретно права порушені. У позивача та Малинської міської ради на даний час є чинний договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 25.01.2019 №01/19, умови договору позивачем та відповідачем виконуються, а тому дія Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади не поширюються на ФОП ОСОБА_1 . Акт про визначення та відшкодування збитків власнику земельної ділянки щодо якої встановлено земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади (далі-Акт) - не є належним та допустимим доказом. Вказаний Акт не містить дати, підписів членів комісії. Питання щодо нарахування збитків ФОП ОСОБА_1 на Комісії не розглядався, Акт Комісії не затверджувався. Висновок позивача щодо перевищення повноважень органу місцевого самоврядування при прийнятті рішення №779 та затвердженням ним Положенням є необґрунтованим.

У період з 12.06.2023 по 07.07.2023 (включно) головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено, що рішенням Малинської міської ради від 21.12.2022 №779 "Про затвердження Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади" затверджено Положення відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади" .

Пунктом 1.2 Положення визначено, що "це Положення визначає прядок відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки щодо якої встановлено земельний сервітут на умовах, визначених цим Положенням".

Пункутом 1.4 Положення передбачено, що "дія даного Положення поширюється на суб`єктів господарювання та громадян, які користуються земельними ділянками, щодо яких встановлений земельний сервітут".

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та відповідачем встановлено договір особистого сервітуту, договір від 25.01.2019 №01/19.

Позивачем до позовної заяви додано проект акту про визначення та відшкодування збитків власнику земельної ділянки щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської територіальної громади №14, яким, на думку позивача, планується нарахувати ФОП ОСОБА_1 для сплати збитків власнику земельної ділянки у розмірі 19226,04 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом ФОП ОСОБА_1 вважає, що на неї розповсюджуються дія Положення, а отже, належить до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Тобто, спір між сторонами виник з підстав правомірності прийняття рішення органом місцевого самоврядування та застосуванням даного рішення до позивача.

Перевіряючи порушення прав позивача оскаржуваним рішенням, судом встановлено.

Згідно із статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених норм свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачеві необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у свої рішеннях від 01.02.2018 у адміністративній справі № 800/502/17 та від 08.02.2018 адміністративній справі №800/191/17.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушення прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненні дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Саме по собі порушення вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, під час вирішення спору суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення) а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок прийняття рішення.

Схожа позиція висловлена в окремих рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення від 25.11.2017 № 6-рп/1997 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_2 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) та від 25.12.1997 № 9-зп/1997 у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води).

Окрім того, суд звертає увагу на рішення Верховного Суду від 28.02.2019 у адміністративній справі № 522/3665/17, в якому зазначено, що в контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідно до інформації, що наявна в Малинській міській раді, станом на день подання позову, міською радою підготовлено проект до акту про визначення та відшкодування збитків власнику земельної ділянки щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської територіальної громади №14, яким планується нарахувати позивачу для сплати збитки власнику земельної ділянки у розмірі 19226,04 грн.

Суд вважає неналежним доказом, який підтверджує порушення прав позивача, зазначений Ат, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок №284), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Так, за приписами п. 2 Порядку №284 розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Позивачем не спростовані доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, що питання нарахування збитків ФОП ОСОБА_1 на Комісії не розглядалося, Акт Комісії не затверджувався.

Суд зазначає, що доводи позивача є абстрактними, не містять обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Суд наголошує, що позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачеві. Позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес.

В той час, як з листа виконавчого комітету Малинської міської ради від 24.04.2023 №272/03-27 вбачається про відсутність заборгованості за користування земельною ділянкою у ФОП ОСОБА_1 .

Між позивачем на відповідачем є чинний договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 25.01.2019 №01/19, і як вказано у відзиві відповідачем, умови договору сторонами договору виконуються, а тому дія Положення про відшкодування розміру збитків власнику земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут на території Малинської міської територіальної громади не поширюється на позивача.

Безпосередньо позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і він не зазнав жодної реальної шкоди.

Зазначені обставини не свідчать про очевидну відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості і були встановлені лише під час судового розгляду справи. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення. Відтак, суд не з`ясовує питання щодо правомірності оскарженого рішення, адже це питання не має самостійного правового значення.

Також, суд наголошує, що позивач не зазначив конкретних підстав та не надав доказів, що оскаржуваним рішенням порушується його права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Малинської міської ради Житомирської області (площа Соборна, 6-А, м.Малин, Житомирська область,11600, РНОКПП/) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук