Справа № 600/1949/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 серпня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/1949/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Григораш В.О., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Вакарчук Вячеслав Ілліч до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Вакарчук Вячеслав Ілліч (позивач) до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19706-52 від 18.11.2021, висунуту Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 за період з 23.10.2018 по 17.02.2020.

визнати неправомірним та зобов`язати Головне управління ДПС у Чернівецькій області припинити нарахування боргу ОСОБА_1 пені та штрафу з 23.10.2018 на момент винесення остаточного судового рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується із вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19706-52 від 18.11.2021, посилаючись на те, що ним вчасно сплачувались податки, надавались всі звіти та декларації. Позивач вказував, що відповідачем нараховувався борг вже за сплачені ним суми єдиного соціального внеску.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позову заяву, в якому посилався на те, що 31.08.2018 Кіцманською об`єднаною ДПІ Головного управління ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.12.2016 по 10.11.2017 на суму 3329,23 грн. Нарахування сум фінансових санкцій проведено в інтегрованій картці платника по коду платежу 71010000 по терміну сплати 12.10.2018.

Вказано, що несплата сум фінансових санкцій в строки та в повному обсязі призвела до утворення заборгованості в сумі 2500,36 грн, яка погашалась за рахунок сплати поточних щомісячних платежів, визначених в поданих страхувальником звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за звітні місяці з жовтня 2018 року по лютий 2020.

Зазначено, що з урахуванням порядку черговості погашення сум заборгованості кожне наступне нарахування сум єдиного внеску, визначене до сплати в звіті дод.4 за звітний місяць не було погашене в повному обсязі до граничного строку сплати таких зобов`язань, відповідно на суми недоїмки накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум та нараховується пеня по день фактичного зарахування коштів включно.

У зв`язку із цим, як зазначав відповідач, прийнято рішення від 14.09.2021 №00000/5716/24-13-24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.10.2018 по 17.02.2020 на суму 4678,57 грн.

Відповідач зазначав, що несплата зазначених в рішенні сум фінансових санкцій призвела до збільшення суми недоїмки з єдиного внеску за застрахованих осіб страхувальника та станом на 23.10.2021 в інтегрованій картці платника по коду платежу 710100000 становила 4785,65 грн.

Зважаючи на зазначене, відповідач вважає, що оскаржувана позивачем вимога про сплату боргу (недоїмки) є такою, що прийнята із дотриманням норм законодавства.

Не погоджуючись із відзивом на позовну заяву, позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому вказував, що дії податкового органу з нарахування штрафних санкцій за рішенням від 31.08.2018 № за період з 21.12.2016 по 10.11.2017 на суму 3329,23 грн є неприйнятним, оскільки таке рішенням суду визнано протиправним та скасовано.

Разом із відповіддю на відзив, позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №00000/5716/24-13-24-07 від 14.09.2021 "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, що видане Головним управлінням Державної податкової служби у Чернівецькій області" за період з 23.10.2018 по 17.02.2020;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19706-52 від 18.11.2021, висунуту Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 за період з 23.10.2018 по 17.02.2020.

визнати неправомірним та зобов`язати Головне управління ДПС у Чернівецькій області припинити нарахування боргу ОСОБА_1 пені та штрафу з 23.10.2018 на момент винесення остаточного судового рішення у справі.

Не погоджуючись із відповіддю на відзив відповідачем подано до суду заперечення, згідно яких відповідач посилався на те, що рішення №00000/5716/24-13-24-07 від 14.09.2021 є відкликаним. На цій підставі нарахування єдиного внеску в інтегрованій картці платника по коду 710100000 приведені у відповідність: зменшено нарахування фінансовий санкцій по оскаржуваному рішенню від 31.08.2018 № на загальну суму 3329,00 грн та зменшено нарахування фінансовий санкцій по відкликаному рішенню від 14.09.2021 №00000/5716/24-13-24-07 на загальну суму 4678,57 грн.

Вказано, що нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату страхувальником єдиного внеску за застрахованих осіб в інтегрованій картці платника по коду платежу 71010000 зупинене.

Щодо оскаржуваної позивачем вимоги, то відповідач вказував, що така вважається відкликаною, а тому предмет спору відсутній.

Ухвалою суду від 23.05.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на викладені відповідачем у запереченні на відповідь на відзив доводи, перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору у даній справі є рішення №00000/5716/24-13-24-07 від 14.09.2021 "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19706-52 від 18.112021.

Як вбачається із доданих відповідачем до заперечення на відповідь на відзив, матеріалів, судом встановлено, що 26.07.2022 заступник начальника управління начальника відділу погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ І.Матіос звернувся до начальника управління супроводження судових справ С.Теутуляк із службовою запискою, в якій повідомлено, що у відповідності до даних інтегрованих карток в інформаційній системі "Податковий блок" станом на 20.07.2022 за ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код платежу 71010000) заборгованість відсутня. Додатково повідомлено, що на даний час вимога №Ф-19706-52 від 18.11.2021 вважається відкликаною (Т. 2 а.с.83).

Із листа начальника Чернівецького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Чернівецькій області Н.Клевчук адресованому начальнику управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Чернівецькій області С.Теутуляк №К877/24-13-24-07 від 15.07.2022 вбачається, що рішення №00000/5716/24-13-24-07 від 14.09.2021 "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, що видане Головним управлінням Державної податкової служби у Чернівецькій області" за період з 23.10.2018 по 17.02.2020 на загальну суму 4678,57 грн відкликано.

Вказано, що нарахування єдиного внеску в інтегрованій картці платника по коду платежу 71010000 приведені у відповідність:

а) зменшено нарахування фінансових санкцій по скасованому рішенню від 31.08.2018 № на загальну суму 3329,23 грн;

б) зменшено нарахування фінансових санкцій по відкликаному рішенню від 14.09.2021 №00000/5716/24-13-24-07 на загальну суму 4678,57 грн.

Зазначено, що нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату страхувальником єдиного внеску за застрахованих осіб в інтегрованій картці платника по коду платежу 71010000 зупинене (Т. 2 а.с.84).

Вказане вище підтверджується інтегрованою карткою позивача.

Оскільки оскаржувані позивачем рішення №00000/5716/24-13-24-07 від 14.09.2021 "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19706-52 від 18.11.2021 вважається податковим органом відкликаним, то суд приходить до висновку, що на момент розгляду даної справи в суді, оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень, а тому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про вичерпаність спору між сторонами даної справи та, відповідно, про наявність правових підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо заяви представника позивача про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (Закон України №3674-VI).

Згідно ст. 1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З аналізу наведеної норми вбачається, що особа, яка сплатила судовий збір, має право на його повернення у разі закриття (припинення) провадження, на підставі поданого клопотання про повернення сплаченої суми судового збору.

Оскільки за подання позовної заяви до Чернівецького окружного адміністративного суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 17.05.2022 №6152-7740-9356-6408, а в подальшому провадження у справі закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, то суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу сплаченої суми судового збору.

Стосовно стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 7000,00 грн (сім тисяч) гривень, суд зазначає наступне.

Як вбачається із поданої представником позивача заяви про відшкодування судових витрат, вказана заява обґрунтована тим, що відповідно до умов договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та ним 1 година надання правничої допомоги стонами оцінена та погоджена в сумі 1000,0 грн. Загальна сума послуг складає 7000,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись із вказаною вище заявою про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 7000,00 грн, подав до суду заяву про зменшення судових витрат, в обґрунтування якої посилався на те, що вчинення адвокатом таких дій як роздрукування документів, безпосереднє подання їх до суду та надіслання їх копій сторонам неможливо вважати самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги.

Разом із цим, відповідач вказував, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Вартість оплати послуг адвоката не співмірна із складністю справи. Окрім цього зазначав, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн не надано квитанції до прибуткового касового ордеру.

Розглянувши вказане питання, перевіривши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

На обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн, заявником надано суду:

1) договір про надання правової (правничої) допомоги від 15.01.2022 та додаток до цього договору, згідно якого вартість однієї години правової допомоги становить 1000,00 грн.

2) акт виконаних робіт від до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.07.2022 на суму 7000,00 грн.

3) квитанцію від 26.07.2022, згідно якої одержано від ОСОБА_1 7000,00 грн за надання правової допомоги у справі №600/1949/22-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно частини сьомої названої статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є явно не співмірним, або їх витрати не були необхідними у даній справі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши надані позивачем документи, зважаючи на те, що розгляд цієї справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також враховуючи ту обставину, що справа є не складною, а спірні правовідносини не новими у судовій практиці, суд вважає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем, як витрати на правову допомогу, про що свідчать зміст та обсяг позовної заяви.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Викладене узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 16.05.2023 по справі №640/2756/19.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Суд зазначає, що предметом розгляду адміністративної справи №600/1949/22 є визнання протиправним та скасування рішення №00000/5716/24-13-24-07 від 14.09.2021 "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19706-52 від 18.11.2021.

З огляду на предмет розглядуваного спору, обсягу наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, не відповідає ознакам співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, зважаючи на види послуг, які надані позивачу, то суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн не є співмірними зі складністю даної адміністративної справи та часом витраченим на надання правової допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 3000,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Вакарчук Вячеслав Ілліч до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною вимоги про сплату боргу (недоїмки),- закрити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

2. Клопотання представника позивача про розподіл судових витрат, - задовольнити частково.

3. Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп., сплачений згідно квитанції від 17.05.2022 №6152-7740-9356-6408.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш