Справа № 400/5261/23
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(повна)

м. Миколаїв

09 серпня 2023 р.справа № 400/5261/23

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Бєлякової М.Д.,

представника позивача: Сорочана В.В.,

представника відповідача: Бігдан А.В.,

у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаДержавної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150

провизнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач або Укртрансбезпека), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Укртрансбезпеки стосовно мобінгу (цькування) позивачки під час здійснення неї повноважень державного службовця;

2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Укртрансбезпеки на користь позивачки 50 000 грн. в якості компенсації моральної шкоди, отриманої в результаті мобінгу (цькування), а також 7 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката та 1 073,63 грн. судового збору.

За даним позовом судом відкрито загальне позовне провадження.

У підготовчому провадженні відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі з мотивів непідсудності даного спору адміністративному суду. В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що за усталеною практикою Верховного Суду, для правильного вирішення питання про юрисдикцію спору, суд в першу чергу повинен враховувати характер спірних правовідносин. Із змісту позовної заяви та позовних вимог слідує, що фактичне та нормативне обґрунтування підстав позову зводиться до встановлення факту мобінгу (цькування) позивачки з боку роботодавця, що вказує на приватноправовий характер спору. Підтвердженням того, що дана справа не може бути вирішена за правилами адміністративного судочинства є і те, що КАС України не містить такого способу захисту прав позивача, як встановлення факту. Відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ моральна шкода внаслідок мобінгу відшкодовується роботодавцем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, що виключає можливість об`єднання в одному провадженні заявлених позивачкою вимог, так як на момент звернення до відповідача з вимогою про стягнення моральною шкоди вже повинно матись рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту мобінгу. В іншій частині мотивування клопотання повторює зміст попереднього клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, якому судом вже надана правова оцінка. На підставі викладеного, відповідач вважає, що маються підстави для закриття провадження у справі за ст. 238 ч. 1 п. 1 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Представник позивачки подав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволення клопотання про закриття провадження у справі. На переконання представника позивачки, факт мобінгу (цькування) позивачки неможливо встановити за правилами ЦПК України, оскільки ст. ст. 19, 293, 294 цього кодексу унормовано, що факти у цивільному судочинстві встановлюються за правилами окремого провадження, яке характеризується безспірністю правовідносин, яким цивільний суд надає оцінку. Крім цього, рішення суду у справах окремого провадження не може бути звернуто до примусового виконання, що робить правовий захист позивачки ілюзорним. При визначенні юрисдикції даної справи, слід виходити з того, що позивачка мала статус державного службовця, а розгляд справ з приводу прийняття, проходження і звільнення з публічної служби імперативно віднесено до компетенції адміністративного суду ст. 19 КАС України. Також не суперечить нормам КАС України та КЗпПУ об`єднання в одному позові таких вимог, як встановлення факту мобінгу та стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні, яке за клопотанням представника відповідача проведено в режимі відеоконференції, учасники справи підтримали свої клопотання та заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі. При цьому, суд керується наступним.

Стаття 19 ч. 1 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;

16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

Наслідки порушення юрисдикції визначені ст. 238 ч. 1 п. 1 КАС України на яку посилається відповідач: суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а також ст. 319 ч. 1 КАС України: судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, яка полягає в тому, що помилковим є застосування ст. 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 р. у справі № 495/2176/17 зазначено наступне: Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. (рішення суду доступне в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/73837583).

При розгляді справи № 290/289/22-ц у постанові від 22 березня 2023 р. Верховний Суд вказав на наступне: Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Верховний суд врахував, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. (рішення суду доступне в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/109854993).

Враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, при вирішення питання про належність спору до юрисдикції адміністративного суду, слід керуватись не тільки приписами ст. 19 КАС України, а також обов`язково брати до уваги суть права, за захистом якого звертається позивач, зважати на характер спірних правовідносин, які склались між сторонами. Формальна наявність у спорі суб`єкта владних повноважень, не є достатнім для розгляду спору адміністративним судом, якщо буде встановлено, що позивач діє на захист своїх особистих прав, а правові наслідки вирішення спору лежать не у площині публічно-правових відносин.

Як вбачається з змісту позовних вимог, позивач оскаржує дії відповідача щодо мобінгу, які вчинені щодо неї під час виконання повноважень державного службовця, а також просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, як компенсацію за цькування.

Не зважаючи на формулювання позовних вимог щодо оскарження дій відповідача, по суті єдиним змістом позовних вимог є встановлення факту мобінгу, адже протиправність дій відповідача за змістом позовної заяви як раз і полягає у вчиненні мобінгу і для того щоб визнати дії відповідача протиправними, суд повинен встановити мобінг з його боку по відношенню до позивачки.

Аналіз позовних вимог свідчить, що позивачкою не заявлено жодної позовної вимоги щодо вирішення судом безпосередньо публічно-правового спору - вона не просить поновити її на роботі, скасувати наказ про звільнення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, тощо, а тому вирішення цього спору вимагає від суду надання правової оцінки виключно питанню наявності чи відсутності факту мобінгу позивачки.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (ст. 21 ч. 5 КАС України).

Суд вважає, що в спірних правовідносинах відповідач не діяв в статусі суб`єкта владних повноважень, оскільки всі дії, які були вчинені ним по відношенню до позивачки (притягнення до дисциплінарної відповідальності, обмеження в частині оплати праці тощо, яким позивача доводить факт мобінгу) вчинені ним як роботодавцем і не потребували використання владних функцій, тобто такі дії могли бути вчинені будь-яким роботодавцем до будь-якого працівника, тоді як для суб`єкта владних повноважень притаманні владні повноваженні та функції, які відсутні у інших учасників трудових правовідносин.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

На законодавчому рівні поняття мобінгу, його форми, а також відповідальність запроваджені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню) від 16 листопада 2022 р. № 2759-IX (далі Закон № 2759-IX).

Зокрема цим законом внесені зміни до низки нормативних актів, в тому числі КЗпПУ.

Як зазначено в пояснювальній записці до проекту Закону № 2759-IX: ... явище «мобінг» є однією з форм дискримінації прав людини і пов`язане саме з трудовими відносинами… Метою і завданням законопроекту є захист учасників трудових відносин від різних форм мобінгу і встановлення адміністративної відповідальності за такі дії..

Отже, як слідує із наведеного змісту пояснювальної записки, прийняття Закону № 2759-IX мало на меті та стосувалось захисту саме трудових прав працівників, які не слід ототожнювати з правами державного службовця на публічній службі, так як правовідносини в цій сфері регулюються окремим законом Про державну службу, який має суттєві відмінності від регулювання трудових правовідносин.

Той факт, що визначення поняття мобінгу, форми його прояву, відповідальність роботодавця за мобінг, поміщені Законом № 2759-IX саме до КЗпПУ, на думку суду, свідчить про те, що законодавець розглядає мобінг та захист працівників від нього, як частину саме трудових правовідносин, які в свою чергу є складовою частиною цивільних прав особи. Підтвердженням таких висновків суду є і те, що Законом № 2759-IX не вносились зміни до Закону України Про державну службу та КАС України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З граматичного аналізу даної норми слідує, що нею визначено спосіб судового захисту від мобінгу, а саме визнання факту мобінгу. Право на отримання відшкодування моральної шкоди працівник набуває на підставі рішення суду про встановлення такого факту, яке набрало законної сили, що об`єктивно виключає можливість розгляду в одній справі вимог як про підтвердження факту мобінгу, так і про стягнення моральної шкоди внаслідок мобінгу, при цьому, у випадку підтвердження факту мобінгу рішенням суду, яке набрало законної сили, обов`язок виплати моральної шкоди покладається на роботодавцю в силу самої ст. 237-1 КЗпПУ, а судовому захисту підлягає право працівника на отримання відшкодування тільки у випадку невиконання цього обов`язку.

Суд зауважує, що подаючи цей позов, позивачка діє перш за все на захист своїх трудових прав, складовою частиною яких, із прийняттям Закону № 2759-IX, став захист від мобінгу, правові наслідки вирішення цього спору ні в якій частині не стосуються сфери публічно-правових відносин.

Підсумовуючи викладене, даний спір з своєю правовою природою є спором про право цивільне, наявність у позивачки статусу державного службовця цих висновків суду не змінює, а тому маються підстави для закриття провадження у справі на підставі ст. 238 ч. 1 п. 1 КАС України.

За приписами ст. 239 ч. 1 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз`яснює позивачці, що даний спір відноситься до юрисдикцій цивільного суду.

Стаття 7 ч. 1 п. 5 Закону України Про судовий збір визначає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Суд роз`яснює позивачці її право звернутись до суду із клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л ИВ:

1. Клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про закриття провадження у справі, задовольнити.

2. Закрити провадження в адміністративній справі № 400/5261/23.

3. Роз`яснити позивачці право звернення до цивільного суду, в порядку цивільного судочинства.

4. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст. ст. 295-297 КАС України.

Повний текст ухвали складено

22 серпня 2023 р.

Суддя А. О. Мороз