Справа № 200/384/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року справа №200/384/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А. А., Гаврищук Т. Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (повне судове рішення складено 30 березня 2023 року) у справі № 200/384/23 (суддя в І інстанції Куденков К.О.) за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Приватного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», платник податків), в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просило стягнути податковий борг шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків в загальній сумі 75 286,70 грн на користь державного бюджету України.

На обґрунтування позову Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків посилалось на наявність у відповідача податкового боргу, який має бути стягнуто з його рахунків у банківських установах згідно з п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено, що помилковим є висновок місцевого суду, що борг з ПДВ виник на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виправлених помилок за квітень 2022 року від 02.02.2023 (№ ).

Наголошує, що жодного податкового боргу за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ за квітень у відповідача не виникало і не могло виникнути, оскільки ним збільшено грошові зобов`язання суму 16 387 876,00 грн. та одразу їх погашено, як і зобов`язання за березень 2021 на суму 3 823 001,00 грн.

Разом з тим, стягуваний в межах даного спору борг з ПДВ у сумі 73 267,98 грн. є частиною неузгодженої пені, тобто, частиною неузгодженого грошового зобов`язання, що з огляду на положення п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України повністю виключає у такої суми статус податкового боргу.

За змістом ІКП відповідача за 2021 рік вбачається, що станом: на 31.12.2020 та 01.01.2021 жодної заборгованості перед бюджетом у відповідача немає, натомість мала місце передплата у сумі 10 048,63 грн.

Таким чином, борг/недоїмка у сумі 959 384,94 грн., на погашення якої позивач: використав сплачені відповідачем кошти мала виникнути саме у 2021 році.

Другий висновок: «Борг з ПДВ базується на податковій вимозі від 14.02.2017 № ВІ ЗО на суму 220 004,03 грн., яка була отримана відповідачем 21.02.2017».

Спростовуючи висновок суду про те, що «Борг з ПДВ базується на податковій вимозі від 14.02.2017 № ВІ ЗО на суму 220 004,03 грн., яка була отримана відповідачем 21.02.2017», відповідач наводить таке.

За інформацією в ІКП відповідача з ПДВ за 2017 взагалі не вбачається існування податкового боргу з ПДВ за вимогою від 14.02.2017 № 131-50 на суму 220 004,03 грн. Більш того, в ІКП позивача за 2017 рік в березні 2017 (тобто в наступному місяці) була відсутня будь-яка заборгованість зі сплати ПДВ, натомість навпаки мала місце переплата у сумі 120 526,95 грн., що виключає будь-які твердження з приводу існування та непогашеної заборгованості на суму 220 004,03 грн.

Крім того, навіть якщо припустити, що податковий борг з ПДВ виник 14.02.2017 та існував, обсягами грошових надходжень він давно перекрився і взагалі не обліковувався в ІКП та відповідно не міг виникнути в якості податкового боргу аж 2022 чи 2023 році.

При цьому, варто також враховувати, що якщо припустити реальність дати виникнення такого боргу (14.02.2017) і його непогашеність, то він в силу ст. 101 Податкового кодексу України є безнадійним та підлягав списанню ще 17.02.2020, а станом на січень 2023 взагалі вже спливло майже 6 років з дня його виникнення.

Більш того, в ІКП відповідача за 2018 рік зі збору у вигляді цільової надбавки на природний газ чітко видно, що 27.09.2018 вказані суми було погашено, при цьому через несвоєчасність такого погашення 27.09.2018 було також нараховано пеню у сумі 10,34 грн.

Таким чином, апелянт вважає, що заборгованість відповідача за податковим повідомленням-рішенням № від 08.06.2018 на суму 4564,58 грн. була повністю погашена ще 27.09.2018.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», місцезнаходження: 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Південна, будинок 1, є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 03361075, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Податковий борг з податку на додану вартість, який заявлений до стягнення в межах цієї справи, виник на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виправлених помилок за квітень 2022 року від 02.02.2023 (№ ).

Податковий борг зі збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, який заявлений до стягнення в межах цієї справи, виник на підставі податкового повідомлення-рішення № від 08.06.2018 (на суму 4564,58 грн).

Судами установлено, що ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС, в якому просило, зокрема, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, а саме: від 8 червня 2018 року № , № , № .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 0540/8008/18-а (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 95940703) позов задоволений частково:

- визнано протиправними дії Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо нарахування пені за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 30 » в сумі 141 608,68 грн, за платежем «Збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, який справляється за поставлений природний газ споживачам на підставі укладених з ними договорів, код платежу 30 » в сумі 9164,53 грн;

- зобов`язано Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків здійснити коригування в інтегрованій картці ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 30 » в сумі 141 608,68 грн, за платежем «Збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, який справляється за поставлений природний газ споживачам на підставі укладених з ними договорів, код платежу 30 » в сумі 9164,53 грн шляхом виключення (зменшення) нарахованої пені;

- у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Суд першої інстанції у вказаній справі дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 8 червня 2018 року № , видане податковим органом на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 98008768) апеляційні скарги ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишені без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 0540/8008/18-а за позовом ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без змін.

Отже, ураховуючи приписи п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 08.06.2018 вважаться узгодженим з 01.07.2021.

З роздруківок з інтегрованої картки платника ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» випливає, що відповідач має податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 73 267,98 грн (станом на 06.02.2023) і зі збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ у розмірі 2018,72 грн.

Також позивачем надана копія корінця податкової вимоги від 14.02.2017 № 131-50 на суму 220 004,03 грн, яка була отримана відповідачем 21.02.2017.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для стягнення податкового боргу з відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, про що зазначено в ч. 1 ст. 67 Конституції України.

Згідно з п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Приписами п. 95.1 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України передбачено, що Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З роздруківок з інтегрованої картки платника з ПДВ випливає, що податковий борг, який виник на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виправлених помилок за квітень 2022 року від 02.02.2023, у відповідача існував податковий борг з ПДВ в розмірі 73 267,98 грн, який було погашено за рахунок сплачених 06.03.2023 коштів.

Відповідач не оскаржує вказані дії.

З огляду на приписи п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у суду відсутні підстави вважати очевидно протиправними дії щодо направлення 73 267,98 грн на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Доданими до апеляційної скарги витягами з інтегрованої картки з податку на додану вартість не спростовується наявність податкового боргу станом на дату звернення позивача із цим позовом.

Згідно з пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Як було зазначено, податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 08.06.2018 вважаться узгодженим з 01.07.2021.

Отже, з 01.07.2021 виник податковий борг за вказаним податковим повідомленням-рішенням, а тому відсутні підстави для твердження про пропуск строку давності, визначеного пунктом 102.4 статті 102 ПК України для стягнення податкового боргу.

З доданих апелянтом інтегрованих карток зі збору у вигляді цільової надбавки на природний газ встановлено наявність недоїмки, яка обліковується на початок 2019 року.

Ураховуючи виставлення відповідачу податкової вимоги, наявні підстави для здійснення позивачем заходів щодо стягнення коштів відповідача в рахунок погашення податкового боргу.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України передбачено, що в разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Верховний Суд у постанові від 17 липня 2020 року у справі № 808/2926/16 зазначив, що надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.

При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

Суд звертає увагу на те, що п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України вказує на те, що платником податків має бути сплачений весь податковий борг, незалежно від певного податку і суми, яка зазначена у вимозі. В іншому випадку контролюючий орган не зобов`язаний надсилати нову податкову вимогу, у тому числі щодо податкового боргу, який виник пізніше.

Крім того, у постанові від 13 липня 2021 року у справі № 200/11518/20-а за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення податкового боргу (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 98429537) Перший апеляційний адміністративний суд установив, що податковим органом було сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 16 січня 2019 № 463-44, яку отримано представником відповідача 16.05.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що є безпідставними доводи відповідача щодо наявності переплати з ПДВ у березні 2017 року і відсутність спірного податкового боргу станом на момент складання податкової вимоги.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав для прийняття рішення щодо стягнення коштів з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків, у заявленому розмірі позовних вимог.

Відповідачем не надано доказів, що податковий борг відповідача в період з дати формування податкової вимоги по дату звернення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з позовом про стягнення податкового боргу до суду зменшувався до нуля.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року у справі № 200/384/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 17 серпня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук