Справа № 585/1946/23
Суддя: Шульга В. О.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/1946/23
Номер провадження 2-а/585/38/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, з участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції і просить: 1. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6926197 від 02.05.2023 р. про накладення на нього, ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. 2. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції на рахунок ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536 грн. 80 коп. В обґрунтування позову вказує, що 02.05.2023 року інспектором УПП в Закарпатській області сержантом поліції Максименко В.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6926197 від 02.05.2023 р., якою на нього, ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно фабули оскаржуваної постанови, 02.05.2022 року о 14 год. 33 хв. в м. Соборна, водій керуючи ТЗ перетинаючи СД Нижні Ворота порушив вимоги дорожнього знаку 3.41 стоп-контроль проїзд без зупинки заборонено, чим порушив п. 8.4.в ПДР - Порушення заборонних знаків. Вважає постанову серії ЕАС № 6926197 від 02.05.2023 р., протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене та ч. 1 ст. 122 КУпАП, а Інспектором всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення. Він їхав трасою Київ-Чоп в Ужгород. При в`їзді в Закарпатську область був облаштований блокпост, перед ним встановлений знак "стоп-контроль". При в`їзді на цей блокпост посеред траси за знаком стояв поліцейський, який вказав йому на зупинку, ще до того, як він доїхав безпосередньо до знака "стоп-контроль". Він зупинився на вимогу поліцейського безпосерденьо біля нього (тобто за знаком, де він і стояв), відкрив вікно, поліцейський сказав проїхати вправо, почекати, типу до нього зараз підійдуть. Далі за пару хвилин підійшла вже інша співробітниця поліції, яка почала йому говорити, що він не зупинився на знак "стоп-контроль", що там була стоп-лінія. На що він відповів, що він все ж зупинився і попросив співробітницю пред`явити її посвідчення та докази. У співробітниці посвідчення було не при собі, вона пішла за ним на пост поліції. Приблизно хвилин за 15 поліцейська прийшла з якоюсь роздруківкою на А4, сказала що це довідка, яка була видана замість посвідчення. На цьому папірці не було вказано ні строку дії, ні фотокартки. Потім поліцейська пред`явила як доказ відеозапис на своєму особистому телефоні, де видно, як його авто все ж зупинилося на вимогу поліцейського. Аргументувавши порушення тим, що якщо б не поліцейський, то він б не зупинився. Але за законом, він має зупинитись на вимогу співробітника поліції. За цими обставинами співробітник поліції без доказів вирішила винести оскаржувану постанову за порушення вимоги знаку "стоп-контроль". Разом з тим, Інспектор винесла оскаржувану постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені належним чином клопотання, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Звертає увагу, що під час проїзду вказаного знаку була відсутня (затерта) стоп-лінія та коли він був безпосередньо біля вказаного дорожнього знаку інспектор поліції вказав жестом на необхідність зупинки та вказав місце зупинки, що він і виконав, чим фактично спонукав до порушення вказаного дорожнього знаку у зв`язку з виконанням його вимоги. В оскаржуваній постанові вказано, що він порушив вимоги дорожнього знаку 3.41 «Контроль» - знак забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (пост Національної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Отже, вказаний знак зобов`язує зупинятися не безпосередньо перед дорожнім знаком, а «перед контрольними пунктами» в даному випадку пост Національної Поліції, що ним було виконано та відповідно виконав як вимоги інспектора поліції так і вимоги дорожнього знаку 3.41, що безпідставно не було враховано Інспектором при винесенні вказаної постанови. Разом з тим просить звернути увагу, що дорожній знак 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» установлений з порушенням вимог ПДР та ДСТУ4100:2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», а саме: відповідно до п. 10.1.1 ДСТУ4100:2021 Дорожні знаки потрібно розташовувати так. щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. Дорожній знак вимоги якого нібито він порушив 3.41 «Контроль» був встановлених безпосередньо на дорожньому полотні з видимістю менше 100 м., що є кричущим порушенням ГІДР та ДСТУ4100:2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», у зв`язку з чим ознайомлення з дорожнім знаком було ускладнено. Вищевикладене є неналежною організацією дорожнього руху та не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

12 травня 2023 року провадження в справі відкрито та справу призначено до підготовчого розгляду.

19 травня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

5 червня 2023 року представник відповідача Департаменту патрульної поліції Котубей О.В. надав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6926197 від 02.05.2023 року о 14 год. 33 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Renault, д.н.з. НОМЕР_1 на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп,717 км, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Контроль» чим порушив п. 8.4.в) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306. На підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено. Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_2 (позивач), належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 8.4В ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті. Постанова у справі про адміністративне правопорушення була оголошена позивачу. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та запропоновано під підпис отримати її копію. Факт вчинення правопорушення було помічено екіпажем патрульної поліції, і відповідно відредаговано. Водій керував транспортним засобом на автомобільній дорозі М-06, 717 км, де і був зупинений інспектором поліції. Таким чином, відповідно до положень ст. 258 ч. 4 та відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, інспектором ОСОБА_3 було прийнято рішення по справі на місці вчинення адміністративного правопорушення. Наявність у інспектора права виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення на місці підтверджує і Верховний Суд. З цього приводу звертаємо увагу суду на правову позицію колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі № 465/6677/16-а (Постанова від 21.11.2018). Твердження позивача щодо порушення процедури розгляду справи є безпідставними та спростовуються відеозаписом долученим до відзиву. Разом з тим, звертає увагу на зверхнє, часом цинічне ставлення позивача до відсутності у поліцейського ОСОБА_3 посвідчення у вигляді пластикової картки. Так ОСОБА_3 неодноразово повідомляла позивачу, що її посвідчення було втрачено при виїзді з тимчасово окупованого м. Маріуполь, у зв`язку з чим їй було видано відповідну довідку (на тимчасові основі). Вважає, що такі об`єктивні причини, які перешкоджали пред`явити посвідчення поліцейського не можуть свідчити про протиправність винесеної постанови. При розгляді даної справи слід вдатися до базового принципу ultra vires action або invalid act. Так ОСОБА_3 неодноразово повідомляла позивачу, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Відтак ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: « протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідків скасування правильного по суті рішення». На портативний відеореестратор поліцейського чітко зафіксовано факт проїзду без зупинки знаку 3.41 ПДР України і тільки на вимогу поліцейського гр. ОСОБА_4 зупинив автомобіль, тому його твердження про те, що зупинився перед постом Національної поліції не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності. Зазначає, що не заслуговують на увагу і твердження позивача, про ніби-то невідповідність дорожнього знаку 3.41 вимогам ДСТУ 4100:2021. Так на початку відеозапису видно, що дорожній знак встановлено згідно всіх вимог, а позивач навіть не виходив з автомобіля та навіть теоретично не міг перевіряти його на відповідність вказаному стандарту. Звертає увагу суду, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Вважає, адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності. В даному випадку поясненнями позивача в позовній заяві вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами. Таким чином, постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

8 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив на позовну заяву від Департаменту патрульної поліції, де зазначив, що провівши аналіз доданого відповідачем відеозапису, відомо про не розпізнавану стоп-лінію (фактично відсутню), яка не відповідала встановленим технічним вимогам ДСТУ2587:2021. Основне призначення розмітки забезпечення візуальної орієнтації учасників дорожнього руху. Розмітка має бути розпізнаваною як у світлу, так і в темну пору доби. Дорожня розмітка має чітко вирізнятися. Зазначає, що на даній ділянці руху, стоп-лінія була фактично відсутня Наявними були лише її окремі елементи, що не перебували в безпосередньому з`єднанні між собою і відповідно не мають достатніх ознак для ідентифікації як «стоп-лінія». Вказане підтверджується відеозаписом з нагрудної боді-камери, що був наданий відповідачем (час на доданому відеозаписі: 14 год. 12 хв. 23 сек.), а також скріншотом з даного відеозапису, яким зафіксовано момент відсутності стоп-лінії (час на скріншоті: 14 год. 12 хв. 23 сек.). У зв`язку з цим позивач був позбавлений можливості завчасно розпізнати «таку стоп-лінію» та здійснити зупинку перед нею. На фото, яке було долучене відповідачем до відзиву відсутня вказівка на дату, коли це фото було зроблене. В даному випадку фото мало бути зроблене 2 травня 2023 року, а саме: одразу після зупинки транспортного засобу позивача. Можливо припустити, що дане фото було зроблене в будь-який інший час, навіть після нанесення нової розмітки, а саме стоп-лінії на даній ділянці руху. Вважає, що додане відповідачем фото не є належним та допустимим доказом по справі, а тому не доводить вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і відповідно братися судом до уваги не може. В оскаржуваній постанові вказано, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку 3.41 «Контроль» - знак забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (пост Національної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Отже, вказаний знак зобов`язує зупинятися не безпосередньо перед дорожнім знаком, а «перед контрольними пунктами» - в даному випадку пост Національної Поліції, що було б виконано Позивачем, але унеможливилося у зв`язку із зупинкою транспортного засобу позивача інспектором поліції. Окрім того, позивач здійснив зупинку на вимогу інспектора поліції, що також не було враховано при винесенні оскаржуваної постанови. Доданим відповідачем відеозаписом зафіксовано лише знак 3.41 «Контроль». Даний знак застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" та (або) 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості», згідно з вимогами пункту 12.10 ПДР. Звертаю увагу суду щодо відсутності інших знаків, які є обов`язковими для застосування знаку 3.41, що відповідно підтверджується доданим відповідачем відеозаписом. На даному відеозаписі не зафіксовано наявності таких знаків. Окрім того, у відзиві відповідачем не було пояснено на якій законній підставі Інспектор поліції ОСОБА_3 фотографувала персональні дані позивача, що охороняються відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» на свій особистий телефон, мотивуючи це службовою необхідністю. Вказане підтверджується відеозаписом з нагрудної бодікамери поліцейської (час на доданому відеозаписі: 14 год. 15 хв. 19 сек. - 14 год. 16 хв. 03 сек. ). Вважає таке твердження відповідача зазначене у відзиві: «зверхнє, часом цинічне ставлення позивача до відсутності у поліцейського ОСОБА_3 у вигляді пластикової картки» таким, що не відповідає дійсності. Бажаючи скористатися, гарантованим частиною 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» правом ознайомитися з викладеною в службовому посвідченні інформацією, позивач попросив інспектора поліції ОСОБА_3 пред`явити службове посвідчення. Деякий час поліцейська запевняла, що службове посвідчення в неї є при собі, а згодом згадала, що воно знаходиться в її сумці у незрозумілому місці. Пішла за службовим посвідченням та принесла довідку, подібну до тієї, яка була додана відповідечем до відзиву, але видане іншою датою (дата на довідці, яка була додана до відзиву - 22 травня 2023 рік, що свідчить про виготовлення довідки з метою прикріплення її до відзиву). Окрім того, співробітниця поліції не пред`явила документ, що посвідчує особу для того, щоб позивач міг встановити чи є вона дійсно тією особою, яка була зазначена в такій довідці. А тому вважаю, що інспектор поліції Максименто В.І. (якщо вона нею дійсно є) не виконала вимоги, передбачені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначив, що позивач не виражав цинічне та зверхнє ставлення до інспектора. Доданим відеозаписом з нагрудної бодікамери поліцейського не зафіксовано жодного із вищезазначених проявів (час на доданому відеозаписі: 14 год. 18 хв. 19 сек. - 14 год. 24 хв. 00 сек). Також інспектор поліції аргументувала відсутність свого службового посвідчення при ній так: «Я теж людина». Вкажає, що дане твердження інспектора поліції не є виправдовувальним, хоча б тому, що вона перебувала при виконанні своїх службових обов`язків і мала дотримання вимог, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Тому вважає, що постанова серії ЕАС № 6926197 від 02.05.2023 року була винесена без своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з ясування всіх обставин справи. Належні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 порушення ПДР відсутні в матеріалах справи. Відеозаписом з нагрудної бодікамери поліцейського, що був доданий відповідачем до відзиву зафіксовано відсутність «стоп-лінії», що в свою чергу свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов і просив задоволити. Пояснив, що стоп лінія була затерта і її видно не було. Аргумент поліції був в тому, що він не зупинився на знак стоп контроль. Працівник який стояв там на блок посту махнув йому зупинитися ще до того, як він проїздив знак «Стоп» і він став рухатися далі, а потім його зупинив інший поліцейський і пояснив, що він не зупинився на вимогу знаку «СТОП». Він вважає що сигнал поліцейського має більшу силу ніж знак, тому він і проїхав. Він коли проїздив там стояв поліцейський і він махнув зупинитися, він не зупинився на знак тому, що жести поліцейського мають більший пріорітет і знак стоп контроль означає, що зупинитися треба перед контрольно пропускним пунктом, а не безпосередньо перед знаком. Контрольний пункт він не проїхав, зупинився ближче до поліцейського.

Відповідач Департамент патрульної поліції явку представника в судове засідання не забезпечили. Заяв, клопотань до суду не надходило.

Судом встановлено, що відповідно до постанови ЕAC №6926197 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 02.05.2023 року, винесеною інспектором 1 бат. 2 роти УПП у Закарпатської області сержантом поліції ОСОБА_3 , громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАп і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. (а.п.9).

При перегляді відеозапису вбачається, що відеозапис ведеться з нагрудної бодікамери. На дорозі знаходиться блокпост, перед ним встановлений невідомий знак. На в`їзді на цей блокпост посередині траси стоїть поліцейський. Легковий автомобіль зупиняється біля нього, водій відкриває вікно. Працівник поліції підійшов до автомобіля, запитав куди водій їде, на що останній повідомив, що в м. Ужгород. Інспектор запропонував водію проїхати праворуч. Тим часом працівник поліції зняв з себе бодікамеру, підійшов до іншого інспектора та передав їй дану камеру. Після чого, працівник поліції, яка взяла бодікамеру та направилася до зупиненого автомобіля. Підійшовши до ТЗ інспектор представилася та запитала чому водій не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 ПДР стоп контроль проїзд без зупинки заборонено. На що На що ОСОБА_1 відповів, що зупинився. Інспектор повідомила, що водій зупинився на вимогу поліцейського, а не на знак. ОСОБА_1 запитав чи цей знак стаціонарний чи тимчасовий. Працівник поліції повідомила, що водій на даний час перетинає стаціонарний блокпост. Запропонувала надати посвідчення водія та документи на транспортний засіб. Інспектор запитала водія, чи він знає правила перетину блокпоста. Та повідомила, що потрібно зменшити швидкість, зупинитися біля стоп-лінії. На що ОСОБА_1 повідомив, що стоп лінія відсутня. Інспектор запитала, куди ОСОБА_1 направляється, на що останній повідомив, що в м. Ужгород та пред`явив водійське посвідчення через за стосунок «Дія». Інспектор сфотографувала водійське посвідчення та запропонувала надати документи на транспортний засіб. ОСОБА_1 запитав навіщо вона сфотографувала його посвідчення, на що працівник поліції повідомила, що це службова необхідність. ОСОБА_1 запропонував інспектору пред`явити її документи. Інспектор погодилася і тим часом повторно запропонувала водію пред`явити реєстраційний документи на транспортний засіб. ОСОБА_1 запитав, навіщо, чи будуть складати на нього протокол. Інспектор повідомила, що його зупинено, на вимогу поліцейського, він повинен надати документи. Водій запитав , яка причина. Працівник поліції повідомила, що він перетинає блокпост, перевірка документів, водій показав водійське посвідчення але не показав реєстраційний документ на транспортний засіб, інша причина зупинки це порушення правил дорожнього руху, тобто не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 ПДР стоп контроль проїзд без зупинки заборонено. Та повідомила, що на даний час не ведеться розгляд справи а тільки встановлюється особа водія. Інспектор повторно запропонувала пред`явити реєстраційний документ на транспортний засіб. ОСОБА_1 пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб через за стосунок «Дія» тільки попрохав не телефонувати документ. Встановивши особу, працівник поліції повідомила, що зараз на місці відбудеться розгляд справи за ч.1 ст. 122 КУпАП а саме: за порушення вимог дорожнього знаку 3.41 ПДР стоп контроль проїзд без зупинки заборонено. Роз`яснила ОСОБА_1 його права та обов`язки. Терентьєв попрохав інспектора пред`явити посвідчення. Повідомив, що права йому зрозумілі та просить пред`явити докази, що він порушив. Бажає ознайомитися з відео. Інспектор повідомила, що зараз скачає відео і надасть йому та направилася до на пост поліції. Відеозапис призупинено. Після продовження відеозапису вбачається, як інспектор з посту поліції направилася до автомобіля, в якому перебував ОСОБА_1 та пред`явила своє посвідчення, яке роздруковане на аркуші А4. Та пояснила, що вона з м. Маріуполь, під час бойових дій було втрачено посвідчення. ОСОБА_1 повідомив, що відсутня фотокартка та не вказаний термін дії посвідчення, на що інспектор повідомила, що це не посвідчення, а довідка. Працівник поліції зі свого особистого телефону пред`явила відеозапис та повідомила, що ОСОБА_1 зупинився на вимогу працівника поліції, якщо б поліцейський його не зупинив, він би не зупинився. ОСОБА_1 повідомив, що не згоден. Інспектор повідомила, що відносно нього буде складено протокол. Відеозапис призупинено. Після продовження відеозапису вбачається, як інспектор оголосила ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та запитала чи буде він його отримувати. ОСОБА_1 погодився отримати копію постанови, поставив свій підпис та написав у постанові, що він не згоден.

Відповідно до довідки №23/243 від 22.05.2023 р. виданої відділом кадрового забезпечення УПП в Закарпатській області вбачається, що сержант поліції ОСОБА_3 (0131329), перебуває у підпорядкуванні управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, а саме тимчасово виконує обов`язки поліцейського взводу № 1 роти № 4 (з обслуговування м. Мукачево) батальйону цього ж управління (а.п. 28).

Наведене свідчить, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу рішень та дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідальність за цією статтею настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно ст. 245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При вирішенні спору, суд враховує, що згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення,дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем у позовній заяві обставин.

Відповідно до п. 3.41 ПДР України - забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків та/або згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил.

З матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем на підтвердження правомірності винесеної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. не надано, а тому суд приходить до висновку про задоволення в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому суд виходить також з того, що спеціальної розмітки «стоп- лінія» для знаку 3.41 «Контроль», в ПДР України не визначено, у зв`язку з чим вважати що водій повинен був зупинитися саме перед даною лінією, в суду підстав немає.

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає що дана вимога не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки питання наявності в діях водія складу адміністративного правопорушення має вирішуватися за правилами встановленими КУпАП.

Крім цього, сам позивач не вказав жодних підстав з яких він вважає можливим закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення при розгляді адміністративного позову.

Позивачем при подачі адміністративного позову був сплачений судовий збір у сумі 536,80 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З таких підстав судові витрати понесені позивачем в межах суми 536,80 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, позовні вимоги до якого судом задоволено, - Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.9, 14, 77, 242-246,250,286 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаметну патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови задоволити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6926197 від 02.05.2023 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536 грн.80 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядку передбаченому п. 15.5) перехідних положень КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга