Справа № 520/10067/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 р. Справа № 520/10067/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/10067/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУНП в Харківській області, , щодо відмови у призначені позивачу одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію";

- скасувати рішення - висновок ГУНП в Харківській області, про призначення одноразової грошової допомоги від 16.08.2022, яким відмовлено у затверджені 06.09.2022, який складений за результатами розгляду заяви позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію";

- зобов`язати ГУНП в Харківській області, , призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП): НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу передбачену п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУНП в Харківській області, , щодо відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію".

Скасовано рішення - висновок ГУНП в Харківській області, про призначення одноразової грошової допомоги від 16.08.2022, який відмовлено у затверджені 06.09.2022, який складений за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію".

Зобов`язано ГУНП в Харківській області, , призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП): НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу передбачену п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію".

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що положення п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» застосовується виключно за обов`язкової та одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції. Також зазначає, що позивач буз звільнений з лав Національної поліції на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 28.12.2021 № 865 о/с за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України № 580- VIII з 29.12.2021, а третя група інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби позивачу була визначена 26.07.2022, тобто через 6 місяців та 27 днів. Тобто позивач, маючи проміжок часу починаючи з дати звільнення, а саме з 29.12.2021 і по початок введення воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 до 24.02.2022, майже два місяці не направив свої дії на встановлення йому групи інвалідності. Стверджує, що судом першої інстанції не з`ясовано і не встановлено обґрунтованих та об`єктивних причин, що саме заважало позивачу за два місяці здійснити проходження військо-лікарської комісії задля встановлення в подальшому на підставі даних документів в шестимісячний строк групи інвалідності. Зазначає, що враховуючи те, що госпіталь та поліклініка не припиняли свою роботу, починаючи з моменту введення на території України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 воєнного стану, у позивача була можливість з початку введення воєнного стану звернутись для подальшого оформлення в строк, зазначений в Законі України № 580-VIII, групи інвалідності, звернувшись при цьому до поліклініки ДУ "ТМО МВС України по Харківській області", яка свою роботу не припиняла.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у період з 14.08.1996 року по 06.11.2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07.11.2015 року по 29.12.2021 року проходив службу в Національній поліції України.

29.12.2021 року наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №865о/с від 28.12.2021 ОСОБА_1 був звільнений з органів Національної поліції через хворобу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з посади інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області, маючи офіцерське звання капітан поліції.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №757 від 20.12.2021 виданого комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" ОСОБА_1 встановлено діагноз: "Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ступення з неускладненими гіпертонічними кризами в анамнезі. Ризик помірний. СН 0 ст. Ангіопатія сітківки обох очей. Початкові прояви ЦЕП з лікворно- венозною дистензією, вегето-судинними проявами, астенічним синдромом. Кіста лівої нирки. ХНН 0 ст.".

Відповідно до свідоцтва про хворобу №757 від 20.12.2021 виданого комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" захворювання ОСОБА_1 пов`язано з проходженням служби в поліції.

02 серпня 2022 року ОСОБА_1 . Обласною медико-соціальною комісією №3 з 26.07.2022 була встановлена 3 (третя) група інвалідності, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №326686.

04 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУНП в Харківській області про отримання одноразової грошової допомоги на підставі ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію".

06 вересня 2022 року було відмовлено у затверджені висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 передбаченої ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію".

Листом №1697/119/05/29-2022 від 08.09.2022 позивачу роз`яснено, що підставою для відмови стало те, що 3 (третя) група інвалідності йому встановлена через 6 місяців 27 днів, а не як передбачено ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію" через 6 місяців.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку у зв`язку з тим, що ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" не працювало більше 2 місяців позивач не мав змоги звернутися для направлення документів на медико-соціальну експертизу, крім того, в період з 24 лютого 2022 року по 03 травня 2022 року на території Харківської області тривали активні бойові дії, що теж робило неможливим навіть дістатися до ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" без загрози життю та здоров`ю позивача, а отже строк встановлення позивачу інвалідності був пропущений з поважних причин, а саме з причини російської агресії, що зупинило діяльність установ на території Харківської області на певний період та загрози життю та здоров`ю людей, тому числі позивача, лікарів, комісії МСЕК.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію".

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Частиною 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: 1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин; 2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції; 3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності; 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Згідно із пп. "В" п.4 ч.1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію", розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Стаття 101 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає вичерпні підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частин 1, 6 статті 100 Закону України "Про Національну поліцію", визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію").

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року № 163/28293 (далі - Порядок № 4), яким визначається механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 передбачено, що днем виникнення права на отримання ОГД є: 1) у разі загибелі (смерті) поліцейського - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; 2) у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; 3) у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Підпунктом 4 пункту 4 Розділу І Порядку № 4 передбачено призначення ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Як передбачено пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 4, ОГД у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію", особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону. Передумовою виплати одноразової грошової допомоги є дотримання певної процедури та послідовності.

Положеннями Розділу ІІІ цього Порядку передбачено, що посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги (пункт 2).

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (далі - останнім місцем проходження служби). У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи (пункт 3).

З наведеного вище вбачається, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка за встановленою процедурою призначається і виплачується особам, які на підставі закону мають право на її отримання.

Спірні правовідносини у вказаній справі виникли з приводу відмови відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з підстав того, що ІІІ групу інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, позивачу встановлено поза межами шестимісячного терміну після звільнення з поліції за станом здоров`я, визначеного пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Судовим розглядом встановлено, що 29.12.2021 року наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №865о/с від 28.12.2021 ОСОБА_1 був звільнений з органів Національної поліції через хворобу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з посади інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області, маючи офіцерське звання капітан поліції.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №757 від 20.12.2021 виданого комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" ОСОБА_1 встановлено діагноз: "Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ступення з неускладненими гіпертонічними кризами в анамнезі. Ризик помірний. СН 0 ст. Ангіопатія сітківки обох очей. Початкові прояви ЦЕП з лікворно- венозною дистензією, вегето-судинними проявами, астенічним синдромом. Кіста лівої нирки. ХНН 0 ст.".

Відповідно до свідоцтва про хворобу №757 від 20.12.2021 виданого комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" захворювання ОСОБА_1 пов`язано з проходженням служби в поліції.

02 серпня 2022 року ОСОБА_1 . Обласною медико-соціальною комісією №3 з 26.07.2022 була встановлена 3 (третя) група інвалідності, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №326686.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивач мав можливість своєчасно завершити проходження медичної комісії та у нього була можливість з початку введення воєнного стану відновити медичні документи задля подальшого оформлення в строк, зазначений в Законі України № 580-VIII, групи інвалідності, звернувшись при цьому до поліклініки ДУ "ТМО МВС України по Харківській області", яка свою роботу не припиняла.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, колегія суддів зважає, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

В контексті спірних правовідносин зазначене положення Закону застосовується виключно за наявності трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): 1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Верховний Суд в постанові від 13 грудня 2019 року по справі №2040/6159/18 (провадження №К/9901/1557/19) дійшов висновку, що така обставина як встановлення інвалідності понад шестимісячний строк з моменту звільнення, не може слугувати підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність була встановлена поза межами строку, визначеного положеннями статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" не з вини позивача.

Отже, для з`ясування обставин того, чи має право позивач на призначення одноразової грошової допомоги та чи до правильного висновку дійшов суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, необхідно дослідити поважність причин, через які позивач не зміг вчасно в межах шестимісячного строку завершити процедуру встановлення групи інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді №413АЗ від 20.07.2022 М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" з 24 лютого 2022 року по 03 травня 2022 року тимчасово не функціонувала. При цьому функції з проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" до інших закладів охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України не передавались.

Також, згідно відповіді №625 від 08.10.2022 КЗОЗ "ОЦМСЕ" з 01 березня 2022 року по 23 березня 2022 року знаходився в режимі простою у зв`язку з проведенням на території України бойових, внаслідок агресії Збройних сил Російської Федерації та оголошеним воєнним станом з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до практики Верховного Суду України викладеної у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на вищезазначене, Суд також вважає за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Особливістю розглядуваної правової ситуації є те, що позивач, як на підставу поважної причини пропуску строку, посилається на введення в країні воєнного стану та повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

За змістом статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Харківська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 (зі змінами).

Колегія суддів зазначає, що такі обставини могли унеможливити своєчасне виконання позивачем всіх етапів проходження медичної комісії і можуть бути підставою для висновку про відсутність вини в пропуску строків проходження медико-соціальної експертизи.

Колегія суддів акцентує увагу, що місто Харків постійно знаходиться під ракетними та артилерійськими обстрілами, а також частина Харківської міської територіальної громади перебувала в зоні проведення активних воєнних (бойових) дій, тимчасовій окупації (до вересня 2022 року), оточенні (блокуванні). Від так, з урахуванням того, що на території міста Харкова, починаючи з 24 лютого 2022 року, постійно велись активні бойові дії, що загрожували життю та здоров`ю цивільного населення, не своєчасне завершення позивачем медичних оглядів не може ставитися йому в провину, оскільки в першу чергу обумовлено необхідністю збереження власного життя.

Таким чином, у зв`язку з тим, що ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" не працювало більше 2 місяців позивач не мав змоги звернутися для направлення документів на медико-соціальну експертизу.

Крім того, в період з 24 лютого 2022 року по 03 травня 2022 року на території Харківської області тривали активні бойові дії, що теж робило неможливим навіть дістатися до ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" без загрози життю та здоров`ю позивача.

У зв`язку з викладеним, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що у позивача була можливість з 03.05.2022 приїхати до ДУ "ТМО МВС України по Харківській області", отримати документи та направити їх на медико-соціальну експертиз, яка відновила свою роботу 23.03.2022, втрачаючи при цьому час на встановлення в межах шестимісячного строку групу інвалідності, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Отже, в даному випадку в пріоритеті має бути безпека позивача, яка не може ставитися в залежність від необхідності своєчасного проходження медичної комісії за відсутності безпечних умов її проходження на території Харківської області, яка є однією з найбільш постраждалих в країні від російської агресії.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову з урахуванням обраного судом способу захисту порушених прав.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 по справі №520/10067/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич