Справа № 240/3352/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року м. Житомир справа № 240/3352/23

категорія 111030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - ГУ ДПС в Житомирській області, відповідач) якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 24.01.2023, № від 24.01.2023 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам та є такими, що спростовуються документами, які позивач додає до позову. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 28.02.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що висновки перевірки щодо завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на підставі аналізу первинних документів (видаткові накладні, фіскальні чеки, платіжні документи тощо), наданих позивачем до перевірки. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 03.03.2023. Заперечуючи викладені у відзиві обставини, позивач зазначає, що на підтвердження задекларованих витрат, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходу, підтверджуються документами, що були надані під час перевірки. Разом з тим, позивач стверджує, що в акті відсутні обґрунтовані висновки перевіряючих щодо відсутності будь-яких первинних документів, що підтверджують витрати, які відображені в книзі обліку доходів і витрат, а також неналежного ведення книги обліку доходів і витрат за період з 19.02.2019 по 31.05.2021. Просить позов задовольнити.

У період із 12.06.2023 по 07.07.2023 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Клопотання відповідача про долучення доказів надійшло до суду 02.08.2023.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС в Житомирській області у період із 16.12.2022 по 20.12.2022 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 19.02.2019 по 31.05.2021, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період із 19.02.2019 по 31.05.2021.

За результатом перевірки складено Акт від 27.12.2022 №13570/06-30-24-07/ НОМЕР_1 , у розділі ІІІ якого "Висновки" вказано: документальною позаплановою невиїзною перевіркою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 встановлено, зокрема, наступні порушення:

- пп.16.1.2, п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України, а саме: не належне ведення книги обліку доходів та витрат від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , в результаті чого за перевіряємий період завищено валові витрати на загальну суму 84 550,53 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 84 550,53 грн.;

- пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.177.2, пп.177.4.5 п.177.4, п.177.10 ст.177, ПКУ, пп.5, пп.6 п.6 Порядку №481 ФОП ОСОБА_1 в періоді з 19.02.2019 по 31.05.2021 завищено витрати безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, на загальну суму 84 550,53 грн., що призвело до заниження в даному періоді чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 84 550,53 грн., в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 15219,10 грн;

- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.1 та пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, ФОП ОСОБА_1 в періоді з 19.02.2019 по 31.05.2021 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 84 550,53 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету, в загальній сумі 1 268,26 грн, а саме: у 2019 році у сумі 204,17 грн, у 2020 році у сумі 365,05 грн та у 2021 році в сумі 699,04 грн.

У Акті від 27.12.2022 вказано, що у період із 19.02.2019 по 31.05.2021 позивач перебувала на обліку у відповідача як фізична особа - підприємець, на загальній системі оподаткування. У спірний період використовувала РРО.

На підставі вказаних вище висновків Акта від 27.12.2022, відповідачем 24 січня 2023 року були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- №: обставини вчинення правопорушень, які відображені в акті перевірки: в періоді з 19.02.2019 по 31.05.2021 завищено витрати безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, на загальну суму 84550,53 грн, що призвело до заниження в даному періоді чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 84550,53 грн, в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 15219,10 грн, - збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особа за результатами річного декларування: збільшення за податковими зобов`язаннями 15219,10 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 245,00 грн (а.с. 43);

- №: обставини вчинення правопорушень, які відображені в акті перевірки:): в періоді з 19.02.2019 по 31.05.2021 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 84550,53 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підтягає сплаті до бюджету в загальній сумі 1268,26 грн: збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування: збільшення за податковими зобов`язаннями 1268,26 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 20,42 грн (а.с. 45).

Окрім того, відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.01.2023 №Ф- якою визначено суму боргу позивача в розмірі 17457,56 грн.

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваних рішень стали висновки Акта позапланової перевірки від 27.12.2022, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи необхідно дослідити обґрунтованість таких висновків з огляду на аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи.

При цьому, позивачем не заявлено аргументів щодо незгоди з порядком призначення та проведення позапланової документальної перевірки, у зв`язку з чим судом відповідні обставини не досліджуються.

Щодо ведення Книги обліку доходів та витрат.

Відповідно до вимог п. 177.10 ст. 177 ПК України (у редакції із 01.01.2019 по 31.12.2020), фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481 затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Порядок №481, який був чинним із 18.10.2013 по 16.07.2021).

У п. 1 Порядку №481 вказано, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді. (п. 2 Порядку №481)

Приписами п. 177.10 ст. 177 ПК України, у редакції із 01.01.2021 встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ведення Книги обліку доходів і витрат у період із 19.02.2019 по 31.12.2020 було обов`язковим для фізичних осіб- підприємців, що обрали загальну систему оподаткування, тобто і для позивача, яка у період, що перевірявся, перебувала на загальній системі оподаткування.

Зі змістом наданих сторонами документів вбачається та позивачем не спростовано, що Книга обліку доходів і витрат у формі, затвердженій Порядком №481, позивачем не велась.

Однак, як до перевірки так і до суду позивачем надано розрахунки витрат, пов`язаних з придбанням товарів для реалізації (розділ І гр. 5 Декларації) за травень - грудень 2019 року, за 2020 рік та за 2021 роки. Вказані розрахунки містять інформацію про: загальний товарообіг (з акцизом та без акцизу), товари, придбані по ціні постачальника; "поступивша" (мова оригіналу) торгова націнка; реалізована торгова націнка; залишки товарів (в продаж. цінах, в покупних цінах), залишок не реалізованої торгової надбавки; заборгованість постачальникам (товар отримано, однак не оплачено); товари придбані, реалізовані та оплачені (а.с. 66-69).

З огляду на викладене, суд вважає помилковим твердження представника позивача, викладене у позові та відповіді на відзив, що позивач у графі 5 книги обліку доходів та витрат зазначала реквізити документів, що підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані з отиманням доходу, а у графі 6 Книги відображала суми витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумком дня.

Суд звертає увагу, що зміст п. 177.10 ст. 177 ПК України у редакціях, чинних у період із 19.02.2019 по 31.05.2021 встановлює обов`язок для платника податків - фізичної особи - підприємця, вести облік доходів і витрат на підставі первинних документів.

Звертаючись до суду, позивач стверджує, а відповідачем не заперечується, що нею вівся облік доходів і витрат шляхом формування розрахунків витрат (а.с. 66-67) та розрахунків доходів (а.с. 97 на звороті - 98) за 2019 рік, 2020 рік та 2021 рік.

Разом з тим, такий облік вівся не у спосіб, встановлений ПК України, а тому є правомірними висновки відповідача про неналежне ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат.

За змістом Акта від 27.12.2022 вбачається, що за результатами перевірки встановлено завищення платником податків витрат в розмірі 84550,53 грн, що призвело до заниження розміру чистого оподатковуваного доходу та, як наслідок заниження податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності на суму 15219,10 грн.

У Акті від 27.12.2022 вказано: "За результатами перевірки встановлено, що згідно накладних на придбання товару та фіскальних чеків на їх реалізацію фактична націнка на товар складає за 2019-2021 роки: тютюнові вироби - 12 відс.; пиво - 2019 рік - 30 відс., 2020 рік - 58 відс., 2021 рік - 31 відс.; вино та інші алкогольні напої - 28 відс.; лікеро-горілчані вироби - 2019 рік - 28 відс., 2020 рік - 27 відс, 2021 рік - 287 відс."

Перевіркою також встановлено:

- за 2019 рік на загальну суму 621369,45грн. (з акцизом), в тому числі: лікеро-горілчані вироби - 209939,96 грн, вино - 34789,00 грн., пиво - 151572,88 грн. та тютюнові вироби 225067,61 грн., до складу витрат мала право віднести витрати ТМЦ, а саме: витрати при реалізації ЛГВ в сумі 164015,59 грн. = (209939,96/ 128% (націнка на ЛГВ за даними перевірки)* 100%); витрати при реалізації вина в сумі 27178,91 грн = (34789,00/128% (націнка на вино за даними перевірки)* 100%); витрати при реалізації тютюнових виробів в сумі 200953,22 грн = (225067,61/112% (націнка на тютюнові вироби за даними перевірки)* 100%);

До складу витрат при реалізації підакцизної групи товарів платник мав право віднести витрати ТМЦ (витрати, які підтверджено документально) на загальну суму 489488,87 грн, платником задекларовано в декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції на суму 503100,00 грн. Розбіжність між задекларованими витратами і витратами, оплата за які документально не підтверджена складає 13611,13 грн.

- за 2020 рік на загальну суму 822 249,74 грн. (з акцизом), в тому числі: лікеро-горілчані вироби - 396 315,14 грн, вино - 53 130,00 грн., пиво - 99 120,00 грн. та тютюнові вироби 273 684,60 грн., до складу витрат мала право віднести витрати ТМЦ, а саме: витрати при реалізації ЛГВ в сумі 312 059,16 грн. = (396 315,14/ 127% (націнка на ЛГВ за даними перевірки) * 100%); витрати при реалізації вина в сумі 41 507,81 грн. = (53130,00/128%) (націнка на вино за даними перевірки)* 100%); витрати при реалізації пива в сумі 77 437,50 грн. = (99120,00/128% (націнка на пиво за даними перевірки) *100%); витрати при реалізації тютюнових виробів в сумі 244361,25грн = (273684,60/112% (націнка на тютюнові вироби за даними перевірки)* 100%).

До складу витрат при реалізації підакцизної групи товарів платник мав право віднести витрати ТМЦ (витрати, які підтверджено документально) на загальну суму 642663,40 грн, платником задекларовано в декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції на суму 667000 грн. Розбіжність між задекларованими витратами і витратами, оплата за які документально не підтверджена складає 24336,00грн (а.с. 19).

- за 2021 рік на загальну суму 444 348,50 грн. (з акцизом), в тому числі: лікеро- горілчані вироби 228 573,50 грн, вино - 25 620,00 грн., пиво -25 095,00 грн. та тютюнові вироби - 165060,00 грн., до складу витрат мала право віднести витрати ТМЦ, а саме: витрати при реалізації ЛГВ в сумі 179 979,14 грн. = (228 573,50/ 127% (націнка на ЛГВ за даними перевірки) *100%), витрати при реалізації вина в сумі 20 015,63 грн. = (25 620,00 /128% (націнка на вино за даними перевірки)* 100%); витрати при реалізації пива в сумі 19 156,49 грн. = (25 095,00/ 131% (націнка на пиво за даними перевірки)* 100%); витрати при реалізації тютюнових виробів в сумі 147 375,00 грн = (165 060,00 /112% (націнка на тютюнові вироби за даними перевірки)* 100%).

До складу витрат при реалізації підакцизної групи товарів платник мав право віднести витрати ТМЦ (витрати, які підтверджено документально) на загальну суму 321280,20 грн, платником задекларовано в декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції на суму 366217,00 грн. Розбіжність між задекларованими витратами і витратами, оплата за які документально не підтверджена складає 44936,80 грн (а.с. 20).

З урахуванням обставин, викладених в Акті від 27.12.2022, вбачається, що відповідачем здійснено розрахунок націнки на кожен вид товару на підставі даних, що містяться у наданих платником податків накладних на придбання товару та даних фіскальних чеків на реалізацію таких товарів.

Заперечуючи висновки перевірки в цій частині позивач вказує, що відповідачем безпідставно застосовано не затверджену методику розрахунку розміру витрат з урахуванням розміру отриманого доходу від реалізації товару по групах та розміру торгівельних націнок в розрізі груп, що призвело до не врахування частини оплачених позивачем витрат на придбання товару у спірний період.

Разом з тим, обґрунтовуючи позов вказує, що при розрахунку витрат на придбання товарів, пов`язаних з отриманням доходу, позивачем застосовувався середній відсоток торгівельної націнки (визначено на підставі Положення (Стандарту) Бухгалтерського обліку №9 "Запаси"), інформація про розмір якої міститься в розрахунках, які додано до позову.

Щодо застосування позивачем при розрахунку витрат середнього відсотку торгівельної націнки, визначеної на підставі Положення (Стандарту) Бухгалтерського обліку №9 "Запаси").

Позивачем до позовної заяви додано копію Наказу №2 від 19.02.2019 "Про затвердження методу обліку товарних запасів та розрахунок середньоденного відсотка торгівельної націнки" яким встановлено із 19.02.2019 використовувати для обліку вибуття (продажу) товарних запасів метод обліку за цінами продажу, встановлений п. 1 Положення (Стандарту) Бухгалтерського обліку №9 "Запаси". Застосовувати середній процент торговельної націнки товарів у відповідності до вимог п. 22 П (С)БО 9 "Запаси" для визначення розміру торгівельної націнки на реалізовані товари. Суму торговельної націнки на реалізовані товари визначати як добуток продажної (роздрібної) вартості реалізованих товарів і середнього відсотку торговельної націнки. Середній відсоток торговельної націнки визначати діленням суми залишку торговельних націнок на початок звітного місяця і торговельних націнок у продажній вартості одержаних у звітному місяці товарів на суму продажної (роздрібної) вартості залишку товарів на початок звітного місяця та продажної (роздрібної) вартості одержаних у звітному місяці товарів (а.с. 51).

В матеріалах адміністративної справи містяться копії довідок, складених позивачем у яких вказано, зокрема відсоток торговельної надбавки (а.с. 52-65), при цьому така надбавка вказана без поділу по категоріям підакцизних товарів (пиво, тютюнові вироби, вино, ЛГВ).

Разом з тим, суд зауважує, що Наказом Міністерства фінансів України № 246 від 20.10.99 затверджено Національне положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Пунктом 2 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку №9 "Запаси" визначено, що норми цього Національного положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Визначення юридичної особи наведене у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України).

Так відповідно до приписів ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 81 ЦК України, юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом (ч.1. ст. 83 ЦК України).

Частиною 1. ст. 87 ЦК України встановлено, що для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Приписами ч. 4 ст. 87 ЦК України закріплено, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Отже, позивач, яка у спірний період була фізичною особою - підприємцем, не мала законодавчих підстав для застосування норм Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" при розрахунку сум торговельної націнки, а тому відповідачем правомірно під час перевірки не взято до уваги величину визначених позивачем торговельних націнок на підакцизні товари, що вказані нею у довідках.

Щодо сум задекларованих позивачем витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно вимог п. 44.1 ст .44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

За приписами підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Отже, фізична особа - підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування має право після одержання доходу, який безпосередньо пов`язаний з понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності, на підставі документально підтверджених первинних документів віднести до складу витрат виключно витрати, визначені п.177.4 ст.177 ПК України.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (п. 177.10 ст. 177 ПК України).

Зі змісту Акта від 27.12.2022 вбачається, що позивачем у спірний період здійснювались розрахункові операції при продажу товарів із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій. Велась Книга обліку розрахункових операцій.

Згідно Акта від 27.12.2022 при визначенні суми витрат на придбання реалізованих станом на кінець кожного звітного року товарів, податковим органом було досліджено надані платником податків первинні документи та інформацію з РРО щодо ціни підакцизного товару.

Суд звертає увагу на ту обставину, що РРО містить інформацію щодо ціни підакцизного товару, з урахуванням суми акцизу та націнки на товар, встановленої платником податків.

Приписами пп. 177.3.1 п. 177.3 ст. 177 ПК України встановлено, що не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Як вже зазначалось судом, відповідно до пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

Отже, суми акцизного податку не відносяться до витрат та не включаються до доходів, а тому відповідачем правомірно при розрахунку витрат позивача при реалізації підакцизної групи товарів взято фактичну націнку з урахуванням акцизу (згідно аналізу первинних документів на придбання та РРО) та суму реалізації підакцизної групи товарів (з акцизом), результатом якого є суми витрат без урахування акцизу.

Суд зауважує, що позивачем не надано до суду жодного первинного документу, фіскальних чеків чи інших документів, які б підтверджували інформацію, що відображена позивачем у її розрахунках доходів та витрат за спірний період.

Окрім того, як встановлено судом, позивачем було неправомірно застосовано при розрахунку фактичної націнки на підакцизні товари норми Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", що у свою чергу призвело до завищення витрат на придбання підакцизних товарів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати такими, що не відповідають чинному законодавству розрахунки, здійснені відповідачем та відображені в Акті від 27.12.2022, витрат позивача при реалізації підакцизної групи товарів.

Відповідно до п. 178.3 ст. 178 ПК України, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Встановлені під час перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства України, які найшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи, відображають завищення позивачем витрат, що у свою чергу призвело до заниження сум чистого оподатковуваного доходу позивача.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

Приписами п. 163.1 ст. 163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб резидента є: 163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

Відповідно до приписів п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

На виконання пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Платниками збору визначено осіб, вказаних у пункті 162.1 статті 162 згаданого Кодексу, а об`єктом оподаткування доходи, вказані у статті 163.

За змістом статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 вказаного Закону передбачено, що для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Оскільки розмір податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску залежить від розміру доходів позивача, оскаржувані рішення відповідача, прийняті на підставі висновків Акту від 27.12.2022, є правомірними, а позовні вимоги безпідставними.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) від 20.10.2011 року ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик їх помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Також зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це означає, що органи державної влади, діючи від імені держави як суб`єкти владних повноважень у правовідносинах, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх обов`язків.

Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 у справі №815/6775/17, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

На думку суду, наведені відповідачем аргументи є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,Житомир,10003. РНОКПП/) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук