Справа № 200/3566/23
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року Справа№200/3566/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Аляб`єва І.Г,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

17.07.2023 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 07.07.2023 №58 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2 з 04 березня 2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 21 лютого 1999 року по 24 серпня 2013 року на посаді «Пробовідбірника» в Державному Відкритому акціонерному товаристві «Шахта Новодзержинська» (з 05 липня 2012 року перейменована в Товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 24 вересня 2013 року по 31 травня 2014 року на посаді «Пробовідбірника» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 01 червня 2014 року по 11 серпня 2014 року на посаді «майстра контрольного» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 25 вересня 2014 року по 06 березня 2020 року на посаді «Пробовідбірника» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської» та до страхового стажу періоду роботи з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2019 року в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та з урахуванням норм статті 14-6.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 04 березня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 07.07.2023 № 58 відмовлено в призначенні їй пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та віку передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, ОСОБА_1 вважає вказане вище рішення відповідача протиправним, у зв`язку із чим звернулась із даним позовом до суду.

21.07.2023 відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області усі матеріали за результатами розгляду заяви про призначення пенсії, розрахунок стажу, письмові пояснення стосовно того, які періоди не зараховані до пільгового та страхового стажу з зазначенням підстав не зарахування таких періодів, надати довідку форми ОК-5, РС-право..

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 30.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Святошинський район) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви ОСОБА_1 здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

07.07.2023 за результатами розгляду заяви було Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 №58. Саме Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії, приймав рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд вказаної заяви, не приймало жодного рішення щодо ОСОБА_1 , отже, не порушило її права та законні інтереси у сфері пенсійного забезпечення.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. В позовній заяві ОСОБА_1 не зазначила, як саме було порушено з боку ГУ ПФУ в Донецькій області її права, свободи та законні інтереси.

Виходячи з наведеного просить відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що 30.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Святошинський район) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви ОСОБА_1 здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

07.07.2023 за результатами розгляду заяви було Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 №58.

Відповідач наголошує, що позивачка має право на призначення пенсії відповідно до п.2 частини другої статті 114 Закону № 1058 лише коли набуде 55 річного віку та наявністю пільгового стажу 10 років і більше. На момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України позивачка досягла 50 років 03 місяця 27 днів. Страховий стаж позивачки складає 25 років 2 місяці 5 днів, пільговий стаж не підтверджено. Пільговий стаж позивачки не враховано оскільки позивачкою не надано до пенсійного органу України

Довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

На момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України позивачка досягла 50 років 03 місяця 27 днів.

30.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Святошинський район) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058.

Відповідно до принципу екстериторіальності вказана заява позивача була направлена на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.07.2023 №58 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивачки складає 25 років 2 місяці 5 днів, пільговий стаж не підтверджено.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 підтверджено, що:

- з 15.10.1997 по 17.10.1997 проходила навчання в УП шахти ДВАТ «Шахта Новодзержинська» ( запис 3);

- 18.10.1997 прийнята учнем лаборанта ХВО на час відпустки (запис 4);

- 04.02.1998 переведена на посаду машиніста компресорної установки 3 розряду (запис 5);

- 21.02.1998 переведена на посаду учня лаборанта ХВО на час декретної відпустки працівника (запис 6);

- 01.04.1998 переведена на посаду поверхневої транспортної робочої на автостоянку (запис 7);

- 22.02.1999 переведена по посаду учня пробовідбірника на ділянку ОТК (запис 8);

- 05.11.1999 переведена по посаду пробовідбірника (запис 9);

- 25.08.2013 переведена на посаду сторожа (запис 14);

- 24.09.2013 переведена по посаду пробовідбірника (запис 15);

- з 01.06.2014 по 11.08.2014 працювала на посаді майстра контрольної ВТК (запис 16-17)

- з 12.09.2014 по 24.09.2014 позивачка перебувала на обліку в Дзержинському (нині Торецькому) міському центрі зайнятості (запис 18-19);

- 25.09.2014 по 06.03.2020 позивачка працювала на посаді пробовідбірника на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської» (запис 20-21).

Відповідно до витягу з наказів Державне підприємство Донецька вугільна компанія відокремлений підрозділ «Шахта Новодзержинська» від 20.05.2003 №114-ОТ та наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської» від 11.05.2015 №19-ОТ затверджено висновки атестації робочих місць за умовами праці.

Згідно з довідкою Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської» від 25.07.2023 №63 у період з 04.02.1998 по 20.02.1998 ОСОБА_1 працювала на посаді машиніста контрольних установок; з 05.11.1999 по 24.08.2013 позивачка працювала на посаді пробовідбірника; з 01.06.2014 по 11.08.2014 позивачка працювала на посаді майстра контрольного ВТК та з 25.09.2014 по 06.03.2020 працювала на посаді пробовідбірника.

Відповідно до витягів з наказів ДВАТ «Шахта Новодзержинська» від 06.09.1999 №591, від 19.05.2010 №85-о проведено атестацію робочих місць за умовами праці.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, факт відмови в призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах через недосягнення віку призначення пенсії, а також незарахування спірних періодів підтверджуються відповідачем та відповідними доказами, тому встановлені обставини справи не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до приписів пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі Порядок № 383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Комплексний аналіз норм дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону № 1058-IV є перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, з урахуванням проведеної атестації робочих місць, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку).

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Вирішуючи питання щодо спірних періодів роботи позивача, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, з 21.02.1999 по 24.08.2013, з 25.09.2014 по 06.03.2020 працював на посаді пробовідбірника, а з 01.06.2014 по 11.08.2014 на посаді майстра контрольного ВТК.

Вказана посада відносяться до шкідливих відповідно до Списку № 2.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, за змістом вказаної норми, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, лише якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Проте, встановлені у цій справі обставини свідчать, що спеціальний трудовий стаж позивача у спірні періоди, підтверджується записами в трудовій книжці, Трудова книжка позивача в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, у трудовій книжці містяться відомості про роботу позивачки учнем пробовідбірника, пробовідбірником та майстра контрольного ВТК вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, звільнення, записи завірені печатками підприємств.

Тобто трудова книжка позивача має усі кваліфікуючи ознаки, які відносять таку роботу до пільгової.

Це означає, що уточнююча довідка підприємств за відповідні періоду стажу не є обов`язковою для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 25 вересня 2019 року № 227/516/17.

Виходячи з наведеного періоди роботи з 21.02.1999 по 24.08.2013, з 01.06.2014 по 11.08.2014 та з 25.09.2014 по 06.03.2020 підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2.

Щодо не зарахування періоду роботу з 01.06.2014 по 31.12.2019, у зв`язку із несплатою страхових внесків підприємством до Пенсійного фонду України суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року, № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч.2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка має право на включення до страхового стажу період роботи з 01.06.2014 по 31.12.2019.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, п. б ст.13 цього закону в редакції, чинній до з 01.04.2015 року передбачала, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6місяцівназазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Рішенням Конституційного суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII(пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XIIв редакції до внесення змін Законом № 213-VIIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії Закон № 1788-ХІІз урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІз урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Положення зазначеним нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року№ 1788-XII та «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року№ 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІз урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону № 1058-ІV.

Оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося 50 років 03 місяця 27 днів, страховий стаж позивачки складає 25 роки 2 місяці 5 днів, за списком №2 більше 10 років (як встановлено в ході розгляду справи), що відповідає вимогам п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд дійшов висновку, що позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону№ 1788-ХІІ.

Тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в призначенні пенсії позивачки є протиправною.

При вирішенні даного спору, суд враховував правові висновки Верховного Суду, які викладені в рішенні від 03.11.2021 за результатами розгляду зразкової справи у справі № 360/3611/20.

Положеннями частини 3 статті 291 КАС України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд виходить з наступних міркувань.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Тому, оскільки спірне рішення було прийнято Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області, то суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення від 07.07.2023.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачці, суд зазначає, що, з урахуванням повідомлених і підтверджених відповідними доказами обставин, суд позбавлений в межах цієї справи дослідити питання виконання всіх умов, визначених законодавством, для прийняття рішення про призначення позивачу пенсії.

Тому суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення, індексації і перерахунку пенсій громадянам, та на свій розсуд зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу.

Належним способом захисту в цій частині буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, із зарахуванням до пільгового стажу спірних періодів роботи

Крім того,судом встановлено, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Святошинський район) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви ОСОБА_1 здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

07.07.2023 за результатами розгляду заяви було Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 №58. Саме Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії, приймав рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд вказаної заяви, не приймало жодного рішення щодо ОСОБА_1 , отже, не порушило її права та законні інтереси у сфері пенсійного забезпечення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не підлягають задоволенню, оскільки ГУ ПФУ в Донецькій області не вчиняло жодних дій (чи бездіяльності) щодо відповідача.

Згідно положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що належним способом захисту позивача є саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 07.07.2023 №58 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2 з 04 березня 2023 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.06.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням положень пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та з урахуванням норм статті 14-6.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 21 лютого 1999 року по 24 серпня 2013 року на посаді «Пробовідбірника» в Державному Відкритому акціонерному товаристві «Шахта Новодзержинська» (з 05 липня 2012 року перейменована в Товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 24 вересня 2013 року по 31 травня 2014 року на посаді «Пробовідбірника» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 01 червня 2014 року по 11 серпня 2014 року на посаді «майстра контрольного» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 25 вересня 2014 року по 06 березня 2020 року на посаді «Пробовідбірника» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської» та до страхового стажу періоду роботи з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2019 року в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської».

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд також керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 858,88 грн.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 458,88 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 07.07.2023 №58 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2 з 04 березня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) від 31.06.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням положень пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та з урахуванням норм статті 14-6.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 21 лютого 1999 року по 24 серпня 2013 року на посаді «Пробовідбірника» в Державному Відкритому акціонерному товаристві «Шахта Новодзержинська» (з 05 липня 2012 року перейменована в Товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 24 вересня 2013 року по 31 травня 2014 року на посаді «Пробовідбірника» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 01 червня 2014 року по 11 серпня 2014 року на посаді «майстра контрольного» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської»), з 25 вересня 2014 року по 06 березня 2020 року на посаді «Пробовідбірника» в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської» та до страхового стажу періоду роботи з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2019 року в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Мотрони Московської».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 458,88 гривень.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 22.08.2023.

Суддя І.Г. Аляб`єв