Справа № 520/17768/23
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

21 серпня 2023 р. справа № 520/17768/23
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 вказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом надання до суду: копії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023; доказів ознайомлення позивача з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023 із обов`язковим зазначенням дати такого ознайомлення; копії скарги на наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023, поданої позивачем відповідно до розділу V Дисциплінарного Статуту ЗСУ та докази отримання скарги відповідачем; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку, з наданням до суду відповідних доказів.

До Харківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач зазначив, що відповідно до розділу V (статей 110-120) Дисциплінарного статуту ЗСУ в місячний строк після винесення оскаржуваного наказу, позивачем було подано скаргу (Заперечення до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023).: Однак, жодної відповіді на зазначене звернення надано не було. У зв`язку з цим було пропущено строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України. На підставі ст. 121 КАС України, позивач просить суд поновити пропущений процесуальний строк, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

Також, до зави додано копію наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023 та зазначено, що з даним наказом ОСОБА_1 належним чином ознайомлено не було, як і з документами в ході службового розслідування, лише надано можливість зробити фотокопії, іноді складалися акти про відмову від підпису.

Щодо вимоги суду надати копію скарги на наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023, поданої позивачем відповідно до розділу V Дисциплінарного Статуту ЗСУ, та докази отримання скарги відповідачем, позивачем зазначено, що заперечення на наказ подані 21.03.2023 засобами поштового зв`язку, були вручені за довіреністю 28.03.2023, однак станом на момент подачі позову жодної відповіді на зазначені заперечення надано не було, докази додаються до заяви.

Розглядаючи заяву позивача та додані до неї документи, матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, пов`язаною з професійним здійсненням за дорученням держави особливої суспільно-корисної діяльності, що полягає в захисті і обороні Вітчизни її громадян у складі Збройних Сил України та інших військах, утворених відповідно до чинного законодавства.

Проходження військової служби врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548 (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ) та Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551 (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарні стягнень, порядок накладення та оскарження таких стягнень регламентовано Дисциплінарним статутом.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (ст. 45 Дисциплінарного статуту).

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №260/1893/19. У наведеній постанові Верховний Суд зазначив, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення Кодексу адміністративного судочинства України, як норми спеціального процесуального закону, які визначають місячний строк звернення до суду.

Отже, для звернення до адміністративного суду з вимогами щодо визнання протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №151 від 22.02.2023 застосовується місячний строк, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому, суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

За змістом процесуальної норми, встановленої ч. 5 ст. 122 КАС України, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Судом встановлено, що спірні відносини між сторонами склалися внаслідок застосування до позивача наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №151 від 22.02.2023 ОСОБА_2 "Про результати службового розслідування та притягнення винних до дисциплінарної та матеріальної відповідальності".

З доданих позивачем матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач був обізнаний про проведення, зокрема, службового розслідування, за результатами якого винесено наказ Командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №151, оскільки ним 21.03.2023 подавались заперечення на вказаний наказ від 22.02.2023, які згідно поштового відправлення вручені відповідачу 28.03.2023, про що також зазначено позивачем у тексті позовної заяви та заяви на усунення недоліків позовної заяви.

Отже, судом встановлено, що про наявність спірного наказу позивачу було відомо, як мінімум, 21.03.2023. І оскільки позивач не зазначає точної дати ознайомлення з оскаржуваним наказом, суд рахує строк саме з цієї дати - 21.03.2023.

Таким чином, позивач мав звернутися до суду з цим позовом до 21.04.2023.

Однак, позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку тільки 10.07.2023, тобто з пропуском строку звернення до суду майже на три місяці.

Твердження позивача про те, що строк звернення до суду був пропущений у зв`язку з поданням до військової частини заперечення на наказ №151 від 22.02.2023 відповідно до Дисциплінарного статуту ЗСУ в місячний строк після винесення оскаржуваного наказу, суд вважає такими, що не можуть бути поважними причинами пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Так, згідно зі ст. 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Виходячи з аналізу наведеної вище норм, військовослужбовець протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення може або подати скаргу старшому командирові або звернутись до суду. Тобто, подання скарги не є обов`язковим досудовим порядком вирішення спору, визначеним законом. Позивач може на власний вибір скористатись правом або подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Таким чином, аналізуючи оскаржуваний наказ в контексті дотримання строку на його судове оскарження з урахуванням наведених вище обставин, суд зазначає що позивач як військовослужбовець повинен був бути обізнаним про порядок накладення та оскарження дисциплінарних стягнень, враховуючи специфіку проходження військової служби, а тому наведені ним підстави пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, не можна визнати поважними.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача про поважність пропуску строку звернення до суду у зв`язку з поданням заперечень на спірний наказ з тих підстав, що в силу статті 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено порядок оскарження протягом місяця дисциплінарних стягнень, а не передбачена можливість досудового порядку вирішення спору.

Отже, положення статті 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ не заважало зацікавленій особі звернутись безпосередньо до суду для захисту своїх прав та інтересів, та не може розглядатись як альтернатива звернення до суду.

Такі висновки суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №260/1893/19, від 06.03.2019 по справі №805/1985/18-а, від 30.07.2020 по справі №817/1540/17, від 31.03.2021 по справі №520/3047/20, від 10.11.2022 по справі №1.380.2019.005302.

В аспекті наведеного вище суд вважає за доцільне зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що підстави для поновлення строку звернення до суду, викладені у заяві позивача про усунення недоліків позовної заяви є необґрунтованими, через що така заява не може бути задоволена.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наведені позивачем підстави поважності причин пропуску строку звернення до суду не підтверджують його неможливість звернутися до суду з даним позовом у встановлений КАС України строк.

Відтак, оскільки позивач з позовом звернувся до суду поза межами встановленого статтею 122 КАС України строку, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з положеннями ч. 5, 6, 8 ст. 169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала постановлена з урахуванням перебування судді Біленського О.О. у відпустці в період з 05.08.2023 по 21.08.2023.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 169, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням приписів п. 3 Прикінцевих положень КАС України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Біленський О.О.