Справа № 120/7318/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 серпня 2023 р. Справа № 120/7318/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення позивачеві спеціального трудового стажу та відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", рішення про відмову в перерахунку пенсії №41 від 31.01.2023 року протиправними; зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача спеціальний стаж 37 років 22 дні, що дає право на пенсію за вислугу років та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення відповідно до п. 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 19.01.2022 року перебуває на обліку у відповідача, де й отримує пенсію за віком. В травні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 71 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом від 30.06.2022 року позивачеві відмовлено у виплаті вказаної допомоги з підстав того, що Іллінецька дитяча музична школа та Вінницький фаховий коледж мистецтв ім. М.Д. Леонтовича, де працював позивач, відносяться до Міністерства культури та інформаційної політики України, а тому не належать до установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, які передбачені постановою КМУ від 04.11.1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років". Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач оскаржив її в судовому порядку. Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року по справі №120/6346/22 відмову відповідача від 30.06.2022 року визнано протиправною та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 71 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду. На виконання вищевказаного рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача та 31.01.2023 року прийняв рішення №41 про відмову в призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного 35-річного стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.06.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.06.2023 року за вх.№32729/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що ним на виконання рішення суду у справі №120/6346/22 зараховано до спеціального страхового стажу позивача періоди роботи з 16.08.1989 року по 01.09.2002 року та з 02.09.2002 року по 18.01.2022 року (день досягнення позивачем пенсійного віку), в тому числі зараховано період з 24.09.1986 року по 01.11.1986 року. Водночас до стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "" - "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не зараховано такі періоди: з 01.09.1983 року по 01.01.1984 року, оскільки згідно з наданими документами позивач у вказаний період навчався; 04.12.1983 року по 15.11.1985 року, оскільки згідно з наданими документами позивач у вказаний період проходив військову строкову службу; ??з 02.11.1986 року по 30.06.1987 року, з 01.09.1987 року по 09.07.1988 року та з 01.09.1988 року по 31.05.1989 року, оскільки згідно з наданими документами позивач у вказаний період навчався. Більш того, відповідно до Переліку посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 право на пенсію за вислугу років мають творчі працівники (крім перелічених у пунктах 1-3 цього Переліку) театрів опери і балету, музичних театрів: а) артисти драми, артисти оркестру, які грають на духових інструментах, за наявності стажу творчої роботи на сцені на посадах, зазначених у цьому підпункті, не менше 25 років; б) артисти оркестру (крім тих, які грають на духових інструментах), артисти хору і мімічного ансамблю, концертмейстери-піаністи, артисти вокально-драматичної частини за наявності стажу творчої роботи на сцені на посадах, зазначених у цьому підпункті, не менше 30 років. Однак у вказані періоди позивач працював в Київській консерваторії ім. П.І. Чайковського (відповідно до записів трудової книжки - працював як студент під час навчального року), яка не належить до театрів опери і балету або музичного театру, а є навчальним закладом. Додатково відповідач наголошує, що періоди начання та проходження військової строкової служби не зараховуються до стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Таким чином, стаж роботи позивача на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "e"-_"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" склав 32 роки 6 місяців 8 днів при необхідних 35 років. Враховуючи вищенаведене, відпоідач вважає, що ним прийнято обгрунтоване та законне рішення №41 від 31.01.2023 року про відмову у нарахуванні та виплаті позивачеві грошової допомоги в розмірі 10 пенсій з огляду на те, що не виконані умови п. 71 розділу XV Закону №1058.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача, де й отримує пенсію за віком.

28.03.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 71 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 30.06.2022 року повідомив позивача про відсутність підстав для виплати йому зазначеної допомоги, оскільки Іллінецька дитяча музична школа та Вінницький фаховий коледж мистецтв ім. М.Д. Леонтовича відносяться до Міністерства культури та інформаційної політики України, а тому не належать до установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, які передбачені постановою КМ України від 04.11.1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років".

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року по справі №120/6346/22 відмову відповідача від 30.06.2022 року визнано протиправною та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 71 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

На виконання вищевказаного рішення суду, відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв рішення № 41 від 31.01.2023 року, відповідно якого ним зараховано до спеціального стажу роботи позивача періоди з 16.09.1989 року по 01.09.2002 року та з 02.09.2002 року по 18.01.2022 року (день досягнення пенсійного віку), однак у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного 35-річного стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, відповідач дійшов висновку про відмову в призначенні та виплаті грошової допомоги.

У спірному рішенні відпоівдач не зазанчає періоди роботи позивача, які ним не були зараховані у стаж, тільки у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що до стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не зараховано такі періоди: з 01.09.1983 року по 01.01.1984 року, оскільки згідно з наданими документами позивач у вказаний період навчався; 04.12.1983 року по 15.11.1985 року, оскільки згідно з наданими документами позивач у вказаний період проходив військову строкову службу; ??з 02.11.1986 року по 30.06.1987 року, з 01.09.1987 року по 09.07.1988 року та з 01.09.1988 року по 31.05.1989 року, оскільки згідно з наданими документами позивач у вказаний період навчався.

Таким чином, стаж роботи позивача на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "e"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" склав 32 роки 06 місяців 8 днів при необхідних 35 років.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 71 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

П. 5 вказаного Порядку передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Тлумачення зазначених норм в частині того, які саме вимоги мають бути дотримані особою задля отримання грошової допомоги, є ключовим правовим питання у цій справі.

Суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах.

Крім того, право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком.

Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.06.2022 року у справі № 200/854/19-а сформулював такі висновки щодо умов, за яких виплачується установлена пунктом 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" грошова допомога:

- станом день досягнення пенсійного віку особа повинна працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на зазначених вище посадах.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Не заперечуючи досягнення позивачем на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , та виходу на пенсію за віком саме з посади в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", неотримання позивачем іншої пенсії, відповідач вказує на те, що позивач не має спеціального стажу 35 років (наявний становить 32 роки 06 місяців 8 днів).

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач:

- з 01.09.1983 року по 01.01.1984 року працював педагогом духових інструментів у Броварській дитячій музикальній школі;

- з 24.09.1986 року по 01.11.1986 року працював викладачем по класу духових інструментів у Броварській ДМШ №2;

- з 04.12.1983 року по 15.11.1985 року проходив службу в Радянській армії;

- з 20.11.1985 року по 01.06.1989 року навчався в Київській державній консерваторії ім. П.І. Чайковського

- з 16.10.1986 року по 30.06.1987 року працював артистом оркестру як студент у Київській державній консерваторії ім. П.І. Чайковського;

- з 01.09.1987 року по 09.07.1988 року працював артистом оркестру як студент у Київській державній консерваторії ім. П.І. Чайковського;

- з 01.09.1988 року по 31.05.1989 року працював артистом оркестру як студент у Київській державній консерваторії ім. П.І. Чайковського;

- з 16.08.1989 року працював в Іллінецькій ДМШ викладачем духових інструментів, а з 22.08.1990 року - переведений на посаду директора музичної школи;

- 25.11.1999 року звільнений з посади директора Іллінецької ДМШ;

- з 26.11.1999 року по 01.09.2002 року працював на посаді викладача Іллінецької музичної школи;

- з 02.09.2002 року по даний час працює викладачем у Вінницькому фаховому коледжі мистецтв ім. М.Д. Леонтовича.

Водночас у відзиві відповідач зазначає, що ним не зараховано період з 01.09.1983 року по 01.01.1984 року, оскільки позивач у вказаний період навчався; 04.12.1983 року по 15.11.1985 року, оскільки у вказаний період позивач проходив військову строкову службу; ??з 02.11.1986 року по 30.06.1987 року, з 01.09.1987 року по 09.07.1988 року та з 01.09.1988 року по 31.05.1989 року, оскільки позивач у вказаний період навчався.

В контексті наведеного суд зауважує, що під час первинного розгляду заяви позивача від 28.02.2022 року про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 71 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідач дійшов висновку про неможливість зарахування до спеціального стажу роботи позивача лише періоду його роботи викладачем в Іллінецькій дитячій музичній школі та Вінницькому фаховому коледжі мистецтв ім. М.Д. Леонтовича.

Наведене встановлено Вінницьким окружними адміністративним судом у рішенні від 08.11.2022 року по справі №120/6346/22.

Однак під час повторного розгляду заяви позивача, на виконання вищевказаного рішення суду, відповідач відмовив в зарахуванні вже інших періодів, які при первинному розгляді були зараховані та, відповідно, не були спірними, що в підсумку суперечить принципу правової визначеності.

Також суд звертає увагу, що положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України переглядати раніше прийняті ними рішення. Водночас Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 року № 18-6 передбачає можливість такого перегляду, проте Пенсійним органом України і лише за скаргою заявника.

Крім того, суд наголошує, що в рішенні № 41 від 31.01.2023 року відповідач не зазначає які саме періоди ним не зараховано до спеціального стажу позивача та з яких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача № 41 від 31.01.2023 року на відповідність вищенаведеним вимогам, суд доходить висновку, що таке рішення є необгрунтованим, адже прийняте відповідачем без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Водночас суд зазначає, що рішення відповідача від 31.01.2023 року є юридичним вираженням (результатом) дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому суд вважає, що достатнім буде визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача спеціальний стаж 37 років 22 дні, що дає право на пенсію за вислугу років та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення відповідно до п. 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № 41 від 31.01.2023 року, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 71 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №41 від 31.01.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 71 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 22.08.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна