Справа № 620/7429/22
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7429/22 Головуючий у І інстанції - Тихоненко О.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Василенка Я.М., Оксененка О.М.,

при секретарі: Височанській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України на додаткову ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 105 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України, НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до 105 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України, НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Відповідача № 469-ОС від 16.09.2022 в частині призупинення військової служби за контрактом, виплати усіх видів грошового забезпечення та вважати таким, що не виконують (не несуть) обов`язки військової служби головному сержанту ОСОБА_1 з 05.04.2022.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до 105 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України, НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу - закрито.

Додатковою ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року заяву представника Позивача про ухвалення додаткового рішення суду - задоволено частково.

Ухвалено додаткову ухвалу, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп.

В решті заяви відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням 105 прикордонний загін імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткову ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

В апеляційній скарзі 105 прикордонний загін імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України не погоджується з додатковою ухвалою суду першої інстанції, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою призупинення військової служби за контрактом, виплати усіх видів забезпечення Позивачки є лист виконуючого обов`язки начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.09.2022 № 32/405-22 вих., в якому зазначено, що відносно Головного сержанта ОСОБА_1 , яка проходила військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 408 КК України від 05.04.2022 № 0000126.

Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній додатковій ухвалі, за відсутності правового регулювання розподілу судових витрат у разі закриття провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України необхідно керуватися принципом, за яким судові витрати несе та зі сторін, з вини якої виникли такі витрати.

На підставі викладеного вище 105 прикордонний загін імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України вважав, що витрати на правову допомогу виникли з вини НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Таким чином, керівництво ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу НОМЕР_2 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп. суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору в цій справі містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 7 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України № 469-ОС від 16.09.2022 призупинено військову службу за контрактом, зокрема ОСОБА_1 , а також виплату усіх видів забезпечення та вирішено вважати Позивачку такою, що не виконує військову службу з 05.04.2022.

Не погоджуючись з вказаним наказом в частині, що стосується Позивачки, остання звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

В подальшому, на підставі постанови про закриття кримінального провадження від 21.11.2022, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000126 від 05.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України від 10.03.2023 № 165-ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 з 05.04.2022 продовжено військову службу та дію контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, поновлено на посаді та всіх видах забезпечення. Також зараховано до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії строк призупинення військової служби.

Пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Згідно з частиною 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 1 п. 1 частини 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До суду, Позивачкою, для підтвердження витрат на правничу допомогу, було подано: договір про надання правової допомоги від 21 вересня 2022 року на 1 арк.; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1037042 від 21 жовтня 2022 року на 1 арк.; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 449 від 11 червня 2010 року на 1 арк.; акт виконаних робіт від 20 жовтня 2022 року за договором про надання правової допомоги від 21 вересня 2022 року на 1 арк.; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 152 від 21.09.2022 на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2022 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Кушнеренко та партнери» (Сторона-1), та Позивачкою (Сторону-2), Сторона-2 уповноважує Сторону-1 представляти її інтереси в усіх органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування, у судових органах України будь-якої ланки у зв`язку з представництвом та захистом «Сторони-2» у справі з приводу визнання дій 105 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України протиправними та скасування наказу про відсторонення від посади, стягнення заробітної плати.

На підтвердження сплати наданих правничих послуг Позивачем надано до суду квитанцію до прибуткового касового ордеру № 152 від 21.09.2022 про оплату 10 000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2022 року.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Вказане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17 (73021615) та від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16 (73356068).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17.

Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 року у справі № 803/1032/18 підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`ємом наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Також, Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 580/3324/19 дійшов висновку, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі № 873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.

Колегія суддів при вирішенні питання витрат на професійну правничу допомогу вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, тому понесені Позивачкою витрати на правничу допомогу слід присудити в сумі 7 000,00 грн.

105 прикордонний загін імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України в апеляційній скарзі вказав, що витрати на правову допомогу виникли з вини НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оскільки підставою призупинення військової служби за контрактом, виплати усіх видів забезпечення Позивачки є лист виконуючого обов`язки начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.09.2022 № 32/405-22 вих.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що саме прийняття 105 прикордонним загоном імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України наказу 10.03.2023 № 165-ОС «Про особовий склад» було підставою для закриття провадження у даній адміністративній справі.

Ухвала суду про закриття провадження у даній адміністративній справі саме з підстав, встановлених п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, 105 прикордонним загоном імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України не оскаржується.

Таким чином, вказана НОМЕР_2 прикордонним загоном імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України обставина щодо правомірності оскаржуваного в даній адміністративній справі наказу не вирішується при розгляді питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи НОМЕР_2 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що додаткову ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткову ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а додаткову ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Оксененко

Повний текст складено 17.08.2023 року.