Справа № 320/27433/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 серпня 2023 року м. Київ № 320/27433/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

Приватного акціонерного товариства «Газтек»

до Кабінету Міністрів України,

Міністерства енергетики та вугільної промисловості України,

Міністерства енергетики України,

Фонду Державного майна

про визнання протиправними та нечинними положень постанови, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Газтек» з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства енергетики України, Фонду Державного майна, в якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним положення абзацу 3 пункту 1 та положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 95 Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових;

- визнати недійсною додаткову угоду від 24.05.2017 р. №1 до Договору від 29.11.2012 р. №31/04 про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації та обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від їх основного виробництва та протокол розбіжностей до неї від 09.06.2017 р;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства енергетики України та Фонду державного майна України, яка полягає у не забезпечені проведення: 1) до 1 грудня 2017 р. інвентаризації газорозподільних систем, які обліковуються на балансі Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз; перевірки наявності правовстановлюючих документів на державне майно, що використовується для розподілу природного газу, та у разі потреби їх відновлення відповідно до результатів проведеної інвентаризації; 2) до 31 грудня 2018 р. паспортизації газорозподільних систем;

- зобов`язати Міністерство енергетики України та Фонд державного майна України виконати пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 95 Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових та провести інвентаризацію та паспортизацію газорозподільних систем, які обліковуються на балансі Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства енергетики України, яка полягає у не забезпеченні проведення в установленому порядку незалежної оцінки газорозподільних систем, які обліковуються на балансі Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз відповідно до результатів проведеної інвентаризації та паспортизації;

- зобов`язати Фонд державного майна України та Міністерство енергетики України виконати пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 95 Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових, замовити і профінансувати проведення незалежної оцінки газорозподільних систем, які обліковуються на балансі Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз;

- визнати протиправним та нечинним положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2022 р. №1335 Про врегулювання питання використання газорозподільних систем або їх складових.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Частиною першою ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно із частиною першою ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє уніфікованості національної судової практики.

При цьому, частиною четвертою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У силу положень пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Тобто, з`ясуванню підлягає підстава та обставини, за яких виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Так, якщо порушення своїх прав особа чи суб`єкт вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Дана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 815/2082/17 (адміністративне провадження №К/9901/4235/18).

Як зазначив позивач у позові, 21.02.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 95 Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових (далі - Постанова КМУ №95). Згідно пункту 4 вказаної постанови операторами газорозподільних систем та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України було зобов`язано вжити заходів для укладення до 10 березня 2017 р. договорів експлуатації газорозподільних систем або їх складових (власником яких органи державної влади вважають Державу). На виконання даного пункту Постанови № 95 між АТ «Львівгаз» та Міністерством енергетики та вугільної промисловості України була укладена Додаткова угода від 24.05.2017 № 1 до Договору від 29.11.2012р. № 31/04 про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації та обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від їх основного виробництва. Даною Додатковою угодою сторони виклали Договір від 29.11.2012р. №31/04 в редакції договору експлуатації, що відповідає примірній формі, затвердженій пунктом 1 Постанови № 95 (далі - Договір експлуатації). В подальшому до Договору експлуатації сторонами було підписано протокол розбіжностей від 09.06.2017 року, яким сторони узгодили механізм справляння плати за експлуатацію газорозподільних систем за умови включення даної плати до структури тарифу на розподіл АТ Львівгаз.

Позивач зауважив, що саме зобов`язальні приписи підзаконного нормативно- правового акту стали підставою для укладення Договору експлуатації поза волею Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз.

25.11.2022 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1335 «Про врегулювання питання використання газорозподільних систем або їх складових» (надалі - постанова №1335). Пунктом 3 Постанови КМУ №1335 передбачено: Погодитися з пропозицією Міністерства енергетики щодо укладення відповідно до примірного договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 95 Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових (Офіційний вісник України, 2017 р., № 20, ст. 559), з товариством з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України договорів експлуатації газорозподільних систем або їх складових та припинення у зв`язку з цим договорів експлуатації газорозподільних систем або їх складових, укладених з операторами газорозподільних систем відповідно до положень зазначеної постанови. Міністерству енергетики укласти та припинити зазначені договори.

Суд, зауважує, що однією з вимог заявленою у даному позові є вимога щодо визнання недійсною додаткової угоди від 24.05.2017 р. №1 до Договору від 29.11.2012 р. №31/04 про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації та обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від їх основного виробництва та протокол розбіжностей до неї від 09.06.2017 р.

Водночас, як зазначалось судом раніше, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Разом з тим, суд зауважує, що вимога щодо визнання недійсною додаткової угоди від 24.05.2017 р. №1 до Договору від 29.11.2012 р. №31/04 про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації та обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від їх основного виробництва та протокол розбіжностей до неї від 09.06.2017 р підлягає розгляду у порядку господарського судочинства України.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають розглядатися у порядку різного судочинства, зокрема в одній частині у порядку адміністративного судочинства України, в іншій частині у порядку господасрького судочинства, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною четвертою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейнпроти Сполученого Королівства (Ashingdane v. theUnitedKingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Отже, передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18, від 27.02.2019 у справі №922/2225/18, від 14.08.2018 у справі №910/3569/188.

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Газтек" до Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства енергетики України, Фонду Державного майна про визнання протиправними та нечинними положень постанови, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панова Г. В.