Справа № 360/806/23
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/806/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), в якому позивач після уточнення просить суд:

-визнати противоправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка полягає у не розгляді заяви позивача від 26.06.2023 про призначення їй пенсії на пільгових умовах (із зменшенням пенсійного віку) та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст.ст. 49,50,51,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та неприйнятті відповідного рішення про відмову або призначення пенсії;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2023 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та прийняти відповідне рішення, яким призначити та виплачувати пенсію із зменшенням пенсійного віку та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст.ст. 49,50,51,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту набуття права на пенсію із зменшенням пенсійного віку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй виповнилось 58 років та вона має 29 років страхового стажу. 26.06.2023 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах (зі зменшенням пенсійного віку) та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49,50,51,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01 січня 1993 року проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Однак, на день подання позову відповідне рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії відповідачем не прийнято, тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 25.07.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, з цього приводу подав до суду відзив від 08.08.2023 №1200-0902-8/15351, в якому зазначив наступне.

11.05.2021 ОСОБА_1 через вебпортал Пенсійного фонду України звернулася із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви ОСОБА_1 долучила:

- посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 21.09.2000, видане Луганською облдержадміністрацією;

- довідку від 12.06.2000 №4357, видану виконавчим комітетом Рокитнівської районної Ради народних депутатів Рівненської області (далі-довідка №4357) про постійне проживання на території зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або станом на 1 січня 1993 року проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Заяву від 11.05.2021 про призначення пенсії за віком було опрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За наслідком розгляду заяви позивача від 11.05.2021, було прийнято рішення №56 від 13.05.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України від 09.07.2003 No1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) з урахуванням вимог ст. 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі-Закон №796).

Відповідно до довідки №4357 ОСОБА_1 проживала у смт. Рокитне Рівненської області з 05.12.1984 по 20.09.1988.

За переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, смт. Рокитне Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, згідно довідки №4357 тривалість проживання заявниці в зоні гарантованого добровільного відселення в смт. Рокитне з дня аварії на ЧАЕС становить 2 роки 4 місяці 24 дні (з 26.04.1986 по 20.09.1988).

Оскільки станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років (з 26.04.1986 по 20.09.1988), тому, на думку відповідача, права на призначення пенсії за віком із зменшенням віку відповідно до ст. 55 Закону № 796 вона не має.

Також відповідач зазначив, що заяви позивача від 24.12.2021 вх.№180/8; від 01.05.25023 вх.№3486/Г-1200-23; від 26.06.2023 вх.№4804/Г-1200-23 про призначення пенсії (із зменшенням віку) за нормами ст. 55 Закону №796 та додаткової пенсії, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області за нормами Закону України "Про звернення громадян", внаслідок розгляду були надані обґрунтовані відповіді за номерами вих.№1200-0202-8/3330 від 19.01.2022; вих.№3485-3486/Г-02/8-1200/23 від 25.05.2023; вих№4703-4804/Г-02/8-1200/23 від 19.07.2023 (відповідно).

Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач на протязі 2021-2023 років зверталась до відповідача з заявами щодо призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням №56 від 13.05.2021 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки ОСОБА_1 прожила в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років.

Відповідями за номерами вих.№1200-0202-8/3330 від 19.01.2022; вих.№3485-3486/Г-02/8-1200/23 від 25.05.2023 відповідач надав роз`яснення позивачу на її заяви від 24.12.2021 та від 01.05.2023 відповідно щодо діючого пенсійного законодавства та конкретно її випадку, зокрема: оскільки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення прожила менше 3 років (з 26.04.1986 по 20.09.1988), права на призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону 796 вона не має.

26.06.2023 позивач звернулася до відповідача з заявою довільної форми про призначення пенсії на пільгових умовах (із зменшенням пенсійного віку) та додаткової пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До вказаної заяви позивачем було додано копію паспорта та ідентифікаційного номеру.

Листом від 19.07.2023 № 4703-4804/Г-02/8-1200/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило позивача, що звернення з питання призначення пенсії, яке зареєстровано в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області за №4804/Г-1200-23, розглянуто з урахуванням норм Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян».

Також зазначив, що заяву про призначення пенсії, форму якої наведено в додатку 1 Порядку 22-1, їй необхідно подати разом з документами у способи передбачені пунктом 1.1 Порядку 22-1.

Додатково повідомлено, що роз`яснення стосовно права на призначення пенсії за віком їй надано листом Головного управління від 25.05.2023 №3485- 3486/Г-02/8-1200/23 на поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Вважаючи протиправною бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду вказаної заяви про призначення пенсії на пільгових умовах (із зменшенням пенсійного віку) та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та неприйняття відповідного рішення про відмову або призначення пенсії, позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

9 липня 2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частинами першою, другою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Згідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Нормативно-правовий акт, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За приписами частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - це особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою статті 55 Закону №796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі змінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993 і це повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Початок відліку трьох років необхідно відраховувати з дати Чорнобильської катастрофи - 26.04.1986, оскільки цей факт є загальновідомим, безспірним і саме через аварію на Чорнобильській АЕС державою були запроваджені пільги та гарантії для осіб, постраждалих від її наслідків, в тому числі встановлена зона гарантованого добровільного відселення.

Спір між позивачем та відповідачем у цій справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання (праці) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993 та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Так, судом встановлено, що згідно з довідкою від 12.06.2000 №4357, виданої виконавчим комітетом Рокитнівської районної Ради народних депутатів Рівненської області, позивач проживала в смт. Рокитне Рокитнівському районі Рівненської області з 05.12.1984 по 20.09.1988.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, смт. Рокитне Рокитнівському районі Рівненської області належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Також згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 30.10.1982 судом встановлено, що позивач працювала з 15.12.1983 по 04.12.1984 на Київському заводі "Кристал", з 05.12.1984 по 20.09.1988 у філіал Київського заводу "Кристал" в смт. Рокитне (в зоні гарантованого добровільного відселення).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що з дати катастрофи на Чорнобильській АЕС - 26.04.1986 позивач проживала та працювала в зоні гарантованого добровільного відселення лише по 20.09.1988, що становить 2 роки 4 місяці 24 дні, та є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Оскільки у позивача відсутній факт постійного проживання (праці) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з 26.04.1986 до 01.01.1993, тому у позивача відсутнє і право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Що стосується посвідчення позивача як потерпілого Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 21.09.2000, то воно не може бути визнано доказом, який підтверджує факт проживання (праці) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з 26.04.1986 до 01.01.1993, оскільки воно було видано позивачу, як особі, що саме на день аварії проживала на території зони гарантованого добровільного відселення.

Посилання позивача на те, що відповідач не прийняв рішення про призначення чи про відмову в призначенні пенсії за її заявою від 26.06.2023, суд вважає неприйнятними, оскільки обов`язок прийняти рішення про призначення пенсії або відмову в призначенні, виникає у територіального органу Пенсійного фонду за наслідками розгляду заяви особи, яка складена у формі, встановленій вказаним Порядком № 22-1, до якої додані необхідні документи, та яка може подаватись заявником або до територіального органу Пенсійного фонду України, або разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал або засоби Порталу Дія) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Суд зазначає, що Порядком № 22-1 визначено чіткий алгоритм дій щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, а також переведення на інший вид пенсії.

Разом з тим, за встановлених у справі обставин позивач не зверталася до відповідача із заявою встановленого зразка про призначення пенсії на пільгових умовах (із зменшенням пенсійного віку) та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та не надала усіх необхідних документів, які передбачені чинним законодавством, а лише подала заяву довільної форми.

При цьому ГУПФУ в Луганській області правомірно розглянув заяву позивача як звернення громадянина та надав вмотивовану відповідь - роз`яснення від 19.07.2023 № 4703-4804/Г-02/8-1200/23.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах (із зменшенням пенсійного віку) та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та неприйняття відповідного рішення про відмову або призначення пенсії.

Підстави для призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ відсутні.

Як наслідок, правові підстави для задоволення позову також відсутні.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач в ході розгляду справи довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241, 243, 246, 256, 262, 291, 294, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова