Справа № 360/658/23
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/658/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої звернулася адвокат Литвин Олена Володимирівна (далі - представник позивача), до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області), в якому представник позивача, після уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області в частині окремих положень рішення, що стосується відмови у зарахуванні пільгового подвійного трудового стажу позивачу періоди відпусток по догляду за дітьми, з 26 жовтня 1992 року по 29 грудня 1998 року, з 15 лютого 2001 року по 23 квітня 2010 року, з урахуванням даних про перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років, перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 01 серпня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 07 серпня 1992 року по 09 серпня 1992 року, зазначені у довідках від 22 грудня 2015 року № 108, від 15 вересня 2010 року № 144;

- скасувати окремі положення рішення ГУ ПФУ у Волинській області вiд 17 березня 2023 року № 80 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , в частині що стосується відмови в зарахуванні пільгового подвійного трудового стажу періодів відпусток по догляду за дитиною, до досягнення нею 3-річного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років з 29 грудня 1998 року, з 15 лютого 2001 року по 23 квітня 2010 року, перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 01 серпня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 07 серпня 1992 року по 09 серпня 1992 року, зазначені у довідках від 22 грудня 2015 року № 108, від 15 вересня 2010 року № 144;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до пільгового подвійного трудового стажу за Списком № 2 позивачу період відпусток по догляду за дітьми з 29 грудня 1998 року, з 15 лютого 2001 року по 23 квітня 2010 року, з урахуванням даних про перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років, перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 01 серпня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 07 серпня 1992 року по 09 серпня 1992 року, зазначені у довідках від 22 грудня 2015 року № 108, від 15 вересня 2010 року № 144 та здійснити призначення пенсії за пільгою з урахуванням до пільгового подвійного стажу вищезазначених періодів роботи.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона 25 серпня 2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою для призначення дострокової пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 (працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України).

Заяву позивача було електронно розподілено для виконання на ГУ ПФУ у Волинській області, яке рішенням від 31 серпня 2022 року № 80 відмовило їй у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При подачі позивачем заяви про призначення пенсії співробітник Пенсійного фонду на даній заяві зазначив примітку про необхідність надання довідки про пільговий стаж та безоплатні відпустки у строк до 25 листопада 2022 року, натомість вже 31 серпня 2022 року відповідач виніс рішення, яким відмовив у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, тим самим позбавивши позивача можливості надати наявні у неї довідки та інші документи, що підтверджують спеціальний стаж роботи.

Представник позивача зазначила, що позивач мала відповідні довідки та у неї був встановлений законодавством строк для надання документів, яких не вистачає, але відповідач вже на шостий день після подачі заяви виніс рішення про відмову в призначенні пенсії, тому позивач вважає, що таке рішення відповідача є незаконним, оскільки відповідачем не враховані усі обставини стосовно спеціального стажу позивача, що має значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

21 листопада 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, прийняте ГУ ПФУ у Волинській області 31 серпня 2022 року за № 80.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 31 серпня 2022 року №80 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 25 серпня 2022 року, зареєстровану за № 11422, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів та з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 позивач повторно звернулась до Пенсійного органу про призначення пенсії за вислугу років, надавши всі необхідні документи та рішення суду.

ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року, зареєстровану за № 11422, про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та 17 березня 2023 року прийняло рішення № 80 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача на дату звернення складає - 21 рік 09 місяців 02 дні, стаж за вислугу років - 22 роки 06 місяців 18 днів. За висновками суду у подвійному розмірі зараховані слідуючи періоди роботи: 05 липня 1991 року - 31 липня 1991 року, 01 вересня 1991 року - 06 серпня 1992 року, 10 серпня 1992 року - 26 січня 1993 року, 30 грудня 1998 року - 03 травня 1999 року на посаді медичної сестри відділення реанімації та інтенсивної терапії в міській лікарні № 7 м. Луганська; 04 травня 1999 року - 14 лютого 2001 року на посаді медичної сестри інтенсивної терапії в міській лікарні № 7 м. Луганська та 24 квітня 2010 року - 19 травня 2010 року на посаді медичної сестри відділення реанімації та інтенсивної терапії в Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7. Періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати 01 серпня 1991 року - 31 серпня 1991 року, 07 серпня 1992 року - 09 серпня 1992 року та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення 3-х, 4-х та 6-ти річного віку 27 січня 1993 року - 29 грудня 1998 року, 15 лютого 20021 року - 23 квітня 2010 року зараховані в одинарному розмірі.

29 березня 2023 року представник позивача звернулась з адвокатським запитом до відповідача, в якому просила виконати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 та зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 періоди роботи в міській багатопрофільній лікарні № 7 м. Луганська з 06 липня 1991 року по 19 травня 2010 року на посаді медичної сестри відділення інтенсивної терапії, а також зарахувавши стаж з урахуванням даних про періоди роботи, перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років, навчання на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва, зазначені у довідці від 22 грудня 2015 року № 108, в довідці від 15 вересня 2010 року № 144, та здійснити призначення пенсії за пільгою з урахуванням до стажу вищезазначених періодів роботи, а також просила звернути увагу на те, що суд фактично визнав наявність достатніх підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за пільгою з урахуванням до стажу вищезазначених періодів роботи.

04 квітня 2023 року ГУ ПФУ у Волинській області надало відповідь представнику позивача, в якій зазначило, що рішення суду у справі № 360/1924/22 виконано в повному обсязі.

Позивач вважає бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області про відмову у зарахуванні пільгового трудового стажу періоди відпусток по догляду за дітьми з 26 жовтня 1992 року по 29 грудня 1998 року, з 15 лютого 2001 року по 23 квітня 2010 року, з урахуванням даних про перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років, зазначені у довідці від 22 грудня 2015 року № 108, в довідці від 15 вересня 2010 року № 144, перебування у відпустках без збереження заробітної плати з 01 серпня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 07 серпня 1992 року по 09 серпня 1992 року неправомірною, а окремі положення рішення відповідача протиправними, таким що суперечать положенням законодавства України, порушуючи права позивача на пенсійне забезпечення та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 21 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 03 липня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Ухвалу суду від 03 липня 2023 року відповідач отримав 04 липня 2023 року через електронний суд, про що складена відповідна довідка.

Правом подати до суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є громадянкою України, внутрішньо переміщеною особою.

Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом установлено, що 25 серпня 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років разом з необхідним пакетом документів, вказану заяву прийнято 25 серпня 2022 року та зареєстровано за №11422.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 31 серпня 2022 року № 80 відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Страховий стаж позивача складає 18 років 01 місяць 26 днів, страховий стаж за вислугу років - 18 років 10 місяців 16 днів. Також зазначено, що в документах електронної справи відсутня інформація про перебування у відпустках без збереження заробітної плати за періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за вислугу років. Для врахування періоду роботи з 05 липня 1991 року по 19 травня 2010 року в кратному розмірі необхідно долучити довідку про перебування чи не перебування у відпустках без збереження заробітної плати з власної ініціативи та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення 3-х та 6-ти річного віку тощо.

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (форма РС-право), страховий стаж ОСОБА_1 складає 18 років 01 місяць 26 днів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 31 серпня 2022 року №80 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 25 серпня 2022 року, зареєстровану за № 11422, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів та із урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 позивач повторно звернулась до Пенсійного органу про призначення пенсії за вислугу років, надавши всі необхідні документи, зокрема довідку Луганської міської багатопрофільної лікарні № 7 від 15 серпня 2010 року № 144 про заробітну плату для обчислення пенсії та довідку Луганської міської багатопрофільної лікарні № 7 від 22 грудня 2015 року № 108 та рішення суду.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 17 березня 2023 року № 80 про відмову у призначенні пенсії на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року (зареєстровану за № 11422) на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вирішено відмовити у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача на дату звернення складає - 21 рік 09 місяців 02 дні, стаж за вислугу років - 22 роки 06 місяців 18 днів. За висновками суду у подвійному розмірі зараховані слідуючи періоди роботи: 05 липня 1991 року - 31 липня 1991 року, 01 вересня 1991 року - 06 серпня 1992 року, 10 серпня 1992 року - 26 січня 1993 року, 30 грудня 1998 року - 03 травня 1999 року на посаді медичної сестри відділення реанімації та інтенсивної терапії в міській лікарні № 7 м. Луганська; 04 травня 1999 року - 14 лютого 2001 року на посаді медичної сестри інтенсивної терапії в міській лікарні № 7 м. Луганська та 24 квітня 2010 року - 19 травня 2010 року на посаді медичної сестри відділення реанімації та інтенсивної терапії в Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7. Періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати 01 серпня 1991 року - 31 серпня 1991 року, 07 серпня 1992 року - 09 серпня 1992 року та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення 3-х, 4-х та 6-ти річного віку 27 січня 1993 року - 29 грудня 1998 року, 15 лютого 2001 року - 23 квітня 2010 року зараховані в одинарному розмірі.

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (форма РС-право) відповідачем до спеціального стажу ОСОБА_1 зараховано такі періоди:

з 01 вересня 1989 року по 01 липня 1991 року - навчання у медичному закладі, що складає 01 рік 10 місяців 01 день (кратність - 1);

з 05 липня 1991 року по 31 липня 1991 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 00 років 00 місяців 27 днів (з урахуванням кратності 2 зараховано 00 років 01 місяць 24 днів);

з 01 серпня 1991 року по 31 серпня 1991 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 00 років 01 місяць 00 днів (кратність - 1);

з 01 вересня 1991 року по 06 серпня 1992 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 00 років 11 місяців 06 днів (з урахуванням кратності 2 зараховано 01 рік 10 місяців 12 днів);

з 07 серпня 1992 року по 09 серпня 1992 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 00 років 00 місяців 03 дні (кратність - 1);

з 10 серпня 1992 року по 26 січня 1993 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 00 років 05 місяців 17 днів (з урахуванням кратності 2 зараховано 00 років 11 місяців 04 дня);

з 27 січня 1993 року по 29 грудня 1998 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 05 років 11 місяців 03 дні (кратність - 1);

з 30 грудня 1998 року по 14 лютого 2001 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 02 роки 01 місяць 15 днів (з урахуванням кратності 2 зараховано 04 роки 03 місяця 00 днів);

з 15 лютого 2001 року по 31 грудня 2003 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 02 роки 10 місяців 17 днів (кратність - 1);

з 01 січня 2004 року по 23 квітня 2010 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 03 роки 00 місяців 11 днів (кратність - 1);

з 24 квітня 2010 року по 19 травня 2010 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 00 років 01 місяць 01 день (кратності - 1);

з 23 березня 2020 року по 17 грудня 2020 року - період роботи медсестрою за постановою № 909, що складає 00 років 00 місяців 26 днів (кратність - 1),

та складає 21 рік 09 місяців 02 дні.

29 березня 2023 року представник позивача звернулася з адвокатським запитом до відповідача, в якому просила виконати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 та зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 періоди роботи в міській багатопрофільній лікарні № 7 м. Луганська з 06 липня 1991 року по 19 травня 2010 року на посаді медичної сестри відділення інтенсивної терапії, а також зарахувавши стаж з урахуванням даних про періоди роботи, перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років, навчання на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва, зазначені у довідці від 22 грудня 2015 року № 108, в довідці від 15 вересня 2010 року № 144, та здійснити призначення пенсії за пільгою з урахуванням до стажу вищезазначених періодів роботи, а також просила звернути увагу на те, що суд фактично визнав наявність достатніх підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за пільгою з урахуванням до стажу вищезазначених періодів роботи.

У відповіді від 04 квітня 2023 року ГУ ПФУ у Волинській області зазначило, що рішення суду у справі № 360/1924/22 виконано в повному обсязі.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05 липня 1991 року позивач працювала з 05 липня 1991 року по 19 травня 2010 року медичною сестрою у відділенні реанімації та інтенсивної терапії міської лікарні № 7 м. Луганськ (з 04 травня 1999 року відділення змінило назву на відділення інтенсивної терапії, з 01 червня 2001 року міська лікарня № 7 перейменована на Луганську міську багатопрофільну лікарню № 7), з 23 березня 2020 року по 17 грудня 2020 року - Сєвєродонецький міський центр зайнятості.

У період з 1989 року по 1991 року позивач навчалась в Луганському медичному училищі та закінчила курс по спеціальності сестринська справа, присвоєно кваліфікацію медична сестра, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 від 01 липня 1991 року.

У 1989 року позивач пройшла курс за програмою молодша медична сестра в МУПК в 7 міській лікарні та їй присвоєна кваліфікація «молодша медична сестра», з 18 січня 2000 року по 14 березня 2000 року позивач проходила курси підвищення кваліфікації при Луганській обласній лікарні, що підтверджується свідоцтвом про присвоєння кваліфікації серії НОМЕР_4 від 04 травня 1989 року, свідоцтвом про проходження підвищення кваліфікації серія НОМЕР_3 .

Позивач має на вихованні трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_6 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_7 ).

Відповідно до довідки Луганської міської багатопрофільної лікарні № 7 від 22 грудня 2015 року № 108 ОСОБА_1 прийнята 05 липня 1991 року до 7 міської лікарні м. Луганська на посаді медичної сестри відділення реанімації (наказ на прийняття від 05 липня 1991 року № 96), звільнена 19 травня 2010 року за власним бажанням (наказ про звільнення від 19 травня 2010 року). За час роботи позивачу надавались такі відпуски:

- з 26 жовтня 1992 року знаходилась на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами;

- з 27 січня 1993 року по 29 грудня 1995 року (наказ від 23 січня 1993 року № 3-к) - відпустка по догляду за дитиною до 3-х років,

- з 30 грудня 1995 року по 29 грудня 1996 року (наказ від 20 грудня 1995 року № 93-к) - відпустка по догляду за дитиною до 4-х років,

- з 30 грудня 1996 року по 29 грудня 1998 року (наказ від 25 грудня 1996 року № 98-к) - відпустка по догляду за дитиною до 6-ти років,

- з 30 грудня 1998 року приступила до своїх обов`язків медичної сестри відділення інтенсивної терапії (наказ від 18 грудня 1998 року № 84-к),

- з 15 лютого 2001 року по 29 листопада 2003 року (наказ від 05 лютого 2001 року № 4-к) - відпустка по догляду за дитиною до 3-х років,

- з 30 листопада 2003 року по 29 листопада 2004 року (наказ від 13 грудня 2003 року № 56-к) - відпустка по догляду за дитиною до 4-х років,

- з 20 травня 2004 року по 21 квітня 2007 року (наказ від 17 травня 2004 року № 27-к) - відпустка по догляду за дитиною до 3-х років,

- з 22 квітня 2007 року по 23 квітня 2008 року (наказ від 18 квітня 2007 року № 15-к) - відпустка по догляду за дитиною до 4-х років,

- з 23 квітня 2009 року по 23 квітня 2010 року (наказ від 23 квітня 2009 року № 14-к) - відпустка по догляду за дитиною до 6-ти років.

7 міська лікарня м. Луганська перейменована в Луганську міську багатопрофільну лікарню № 7 01 червня 2001 року відповідно до наказу від 01 червня 2001 року № 56 на підставі Луганської міської ради від 30 березня 2001 року № 23/4.

У довідці Луганської міської багатопрофільної лікарні № 7 від 15 вересня 2010 року № 144 про заробітну плату для обчислення пенсії зазначено, що заробітна плата ОСОБА_1 , яка враховується при обчисленні пенсії, за період з 1991 року по 2000 рік складає 2572,03825 грн.

В указаній довідці серед іншого також наявна інформація щодо перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати та у відпустці по догляду за дитиною, а саме: наказ від 30 березня 2001 року № 23/47 Міська лікарня № 7 перейменована в Луганську міську багатопрофільну лікарню № 7. На всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України. У довідку не включені виплати одноразового характеру, не обумовлені діючою системою оплати праці, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. Наказ від 05 липня 1991 року № 96 прийнята на роботу з 05 липня 1991 року. Наказ від 27 липня 1991 року № 115 відпустка без збереження заробітної плати з 01-31 серпня 1991 року. Наказ від 07 серпня 1992 року № 109 відпустка без збереження заробітної плати з 07 серпня - 09 серпня 1992 року. З 26 жовтня 1992 року декретний лікарняний лист. Наказ від 18 грудня 1998 року № 84 приступила до своїх обов`язків з 30 грудня 1998 року. Заробітна плата перерахована у відповідності з грошовою реформою станом на 01 вересня 1996 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1996 року № 762. Довідка видана на підставі особових рахунків з 01 липня 1991 року по 30 червня 2000 року.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

У частині першій статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини другої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (частина перша);

- призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Закон № 1058-IV на час його прийняття самостійно не визначав порядку та підстав для призначення пенсії за вислугу років, проте його прикінцеві положення передбачали можливість призначення такого виду пенсії за нормами Закону № 1788-ХІІ.

Разом з тим, Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що набув чинності 11 жовтня 2017 року, Закон № 1058-IV доповнений новим розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», яким, зокрема, передбачені підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Одночасно Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також викладено абзац другий пункту 16 у новій редакції, яка передбачає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Як раніше зазначалося, Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ у редакції, що діяла до 01 квітня 2015 року, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому Законом № 213-VIII, що набув чинності з 01 квітня 2015 року, пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ викладений у новій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 01 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 01 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом № 911-VIII, що набув чинності з 01 січня 2016 року, в абзаці першому пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років і» та доповнено пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим такого змісту: «До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 01 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 01 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 01 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 01 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 01 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 01 січня 1971 року».

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 положення статті 55 Закону № 1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України наголосив на тому, що збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788-ХІІ, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788-ХІІ поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788-ХІІ. Стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тому положення щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Також Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII і № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08 грудня 2004 року № 2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, що визнання неконституційним Закону № 2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом № 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Отже, з 04 червня 2019 року положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ необхідно застосовувати у редакції, що діяла до 01 квітня 2015 року, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідний порядок був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

В указаної постанові у редакції, що діяла станом до 01 квітня 2015 року, визначено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що додається.

До Розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, віднесені лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.

Суд наголошує на тому, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 25 серпня 2022 року, тобто після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 04 червня 2019 року № 2-р/2019.

Отже, згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що діяв на час звернення за призначенням пенсії за вислугу років, позивачу як працівнику охорони здоров`я необхідно мати спеціальний стаж роботи 25 років.

До зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд у зразковій справі № 360/3611/20.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

У примітці 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої належності закладів і установ.

Згідно з роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року № 10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що робота позивача медичною сестрою у відділенні реанімації та інтенсивної терапії в Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7 у періоди з 05 липня 1991 року по 31 липня 1991 року , з 01 вересня 1991 року по 06 серпня 1992 року, з 10 серпня 1992 року по 26 січня 1993 року, з 30 грудня 1998 року по 14 лютого 2001 року, з 24 квітня 2010 року по 19 травня 2010 року повиненна бути зарахована до стажу у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо незарахування до спеціального стажу у подвійному розмірі, який дає право на пенсію за вислугу років, періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати з 01 серпня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 07 серпня 1992 року по 09 серпня 1992 року та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення 3-х, 4-х та 6-ти річного віку з 27 січня 1993 року по 29 грудня 1998 року, з 15 лютого 2001 року по 23 квітня 2010 року, суд зазначає наступне.

У період з 05 липня 1991 року по 19 травня 2010 року позивач працювала медичною сестрою у відділенні реанімації та інтенсивної терапії у Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 від 05 липня 1991 року.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі № 360/1924/22 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року (зареєстровану за № 11422) на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У подвійному розмірі відповідачем зараховані слідуючи періоди роботи: 05 липня 1991 року - 31 липня 1991 року, 01 вересня 1991 року - 06 серпня 1992 року, 10 серпня 1992 року - 26 січня 1993 року, 30 грудня 1998 року - 03 травня 1999 року на посаді медичної сестри відділення реанімації та інтенсивної терапії в міській лікарні № 7 м. Луганська; 04 травня 1999 року - 14 лютого 2001 року на посаді медичної сестри інтенсивної терапії в міській лікарні № 7 м. Луганська та 24 квітня 2010 року - 19 травня 2010 року на посаді медичної сестри відділення реанімації та інтенсивної терапії в Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7. Періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати 01 серпня 1991 року - 31 серпня 1991 року, 07 серпня 1992 року - 09 серпня 1992 року та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення 3-х, 4-х та 6-ти річного віку 27 січня 1993 року - 29 грудня 1998 року, 15 лютого 2001 року - 23 квітня 2010 року зараховані в одинарному розмірі.

Відповідно до довідок Луганської міської багатопрофільної лікарні № 7 від 22 грудня 2015 року № 108 від 15 вересня 2010 року № 144 ОСОБА_1 прийнята 05 липня 1991 року до 7 міської лікарні м. Луганська на посаді медичної сестри відділення реанімації (наказ на прийняття від 05 липня 1991 року № 96), звільнена 19 травня 2010 року за власним бажанням (наказ про звільнення від 19 травня 2010 року). За час роботи позивачу надавались такі відпуски: з 26 жовтня 1992 року знаходилась на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами; з 27 січня 1993 року по 29 грудня 1995 року (наказ від 23 січня 1993 року № 3-к) - відпустка по догляду за дитиною до 3-х років; з 30 грудня 1995 року по 29 грудня 1996 року (наказ від 20 грудня 1995 року № 93-к) - відпустка по догляду за дитиною до 4-х років; з 30 грудня 1996 року по 29 грудня 1998 року (наказ від 25 грудня 1996 року № 98-к) - відпустка по догляду за дитиною до 6-ти років; з 30 грудня 1998 року приступила до своїх обов`язків медичної сестри відділення інтенсивної терапії (наказ від 18 грудня 1998 року № 84-к); з 15 лютого 2001 року по 29 листопада 2003 року (наказ від 05 лютого 2001 року № 4-к) - відпустка по догляду за дитиною до 3-х років; з 30 листопада 2003 року по 29 листопада 2004 року (наказ від 13 грудня 2003 року № 56-к) - відпустка по догляду за дитиною до 4-х років; з 20 травня 2004 року по 21 квітня 2007 року (наказ від 17 травня 2004 року № 27-к) - відпустка по догляду за дитиною до 3-х років; з 22 квітня 2007 року по 23 квітня 2008 року (наказ від 18 квітня 2007 року № 15-к) - відпустка по догляду за дитиною до 4-х років; з 23 квітня 2009 року по 23 квітня 2010 року (наказ від 23 квітня 2009 року № 14-к) - відпустка по догляду за дитиною до 6-ти років.

Частиною третьою статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом «ж» вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною другою статті 181 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до стажу роботи за спеціальністю, тобто вказаний період зараховується до роботи у сфері охорони здоров`я, який у свою чергу, зараховується у стаж роботи за вислугу років.

Водночас, пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах передбачено статтею 60 Закону № 1788-ХІІ. Зокрема, вказаною нормою Закону № 1788-ХІІ передбачено, що робота в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП України).

Отже, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.

Аналіз наведених норм прав свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, тому, на думку суду, період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.

Такі правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 29 березня 2019 року у справі № 314/404/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 349/422/16-а.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати та періоди перебування позивача у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними 3-х, 4-х та 6-ти річного віку зараховується до спеціального стажу роботи лише в одинарному розмірі.

Таким чином, відповідачем правомірно відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу позивача в подвійному розмірі періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати з 01 серпня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 07 серпня 1992 року по 09 серпня 1992 року та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення 3-х, 4-х та 6-ти річного віку з 27 січня 1993 року по 29 грудня 1998 року, з 15 лютого 2001 року по 23 квітня 2010 року, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд зазначає, що період роботи позивача з 24 квітня 2010 року по 19 травня 2010 року підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача в подвійному розмірі, оскільки в цей період позивач працювала на посаді медичної сестри у відділенні реанімації та інтенсивної терапії у Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7.

Проте, судом установлено, що у разі зарахування до стажу за вислугу років позивача періоду роботи з 24 квітня 2010 року по 19 травня 2010 року в подвійному розмірі (00 років 02 місяця 02 дні) спеціальний стаж позивача станом на дату звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії складатиме 22 роки 08 місяців 10 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 17 березня 2023 року № 80, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», внаслідок чого позовні вимоги про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення, здійснення призначення пенсії за вислугою років з урахуванням до пільгового подвійного стажу вищезазначених періодів роботи належить залишити без задоволення.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ідентифікаційний код 13358826, місцезнаходження: вул. Кравчука, 2в, м. Луцьк, Волинська область, 43026) про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль