Справа № 160/12721/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на досудову вимогу від 24 квітня 2023 щодо необхідності направлення на військово-лікарняну експертну комісію для встановлення придатності (або лікування) до військової служби солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлений від 24 квітня 2023;
- зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 розглянути по суті досудову вимогу від 24 квітня 2023 та прийняти рішення про направлення солдата ОСОБА_1 , на проходження військово-лікарняної експертної комісії, для встановлення придатності, про що надати письмову відповідь у відповідності до 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту статті 20 Закону України «Про звернення громадян».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є солдатом Військової частини НОМЕР_1 . Після поранення, позивача для лікування направлено в медичну роту, а потім до військового шпиталю, де позивач проходив курс лікування з 02.04.2023 по 09.04.2023. Рапортом від 09.04.2023 позивач доповів ВЧ НОМЕР_1 про стан здоров`я та попросив направити його на ВЛК комісію. Відповіді на рапорт позивачу не надано. 24.04.2023 позивач звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 з досудовою вимогою про направлення позивача на ВЛК. Станом на момент подання позову досудова вимога від 24.04.2023 не розглянута, а до ВЛК позивача не направлено. Наразі позивач постійно знаходиться на лікуванні. В порушення вимог пунктів 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та статті 20 Закону України «Про звернення громадян» рапорт та досудова вимога позивача відповідачем не розглянуті, відповіді не надано, наказів і розпоряджень позивач не отримував. Таким чином, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відсутності дій з розгляду його рапорту та досудової вимоги про направлення на ВЛК, порушує його права на розгляд та отримання відповіді на звернення, що встановлені пунктами 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змістом статті 20 Закону України «Про звернення громадян».
Ухвалою суду від 12.06.2023 прийнято до провадження адміністративну справу та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 25.07.2023 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для надання відзиву у справі задоволено; продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк для подачі відзиву на позов на п`ять днів з дня отримання цієї ухвали.
01.08.2023 відповідач надав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що ВЧ НОМЕР_1 та весь її особовий склад залучені до сил і засобів зі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій і Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районі ведення бойових дій та виконуючи бойові завдання згідно з наказом Генерального штабу Збройних сил України №92/дск від 15.06.2021. Відповідач не мав можливості вчасно розглянути надані позивачем рапорти, оскільки підрозділи частини та її особовий склад знаходяться під постійними ракетними та артилерійськими обстрілами, що у свою чергу суттєво ускладнює виконання доручених командиром ВЧ НОМЕР_1 завдань. Наведені обставини обумовлюються тривалими відключеннями від електричних мереж внаслідок ворожих обстрілів, обмеженням доступу до мережі Internet та системи електронного документообігу ВЧ НОМЕР_1 . 19.07.2023 ВЧ НОМЕР_1 опрацьовано рапорти позивача від 09.04.2023 та 24.04.2023. На адресу позивача 21.07.2023 направлено відповідь, до якої додано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №642/2154 від 01.07.2023. Разом з тим, позивача проінформовано, що у відповідності до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №2499 від 25.06.2023 факт отримання позивачем отруєння бойовими хімічними речовинами не знайшов свого підтвердження відповідно до наданої медичної документації II-IIІ рівнів надання медичної допомоги (виписний епікриз №1234 від 09.04.2023). Враховуючи те, що рапорти позивача опрацьована, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 31.08.2022 на підставі наказу командира від 31.08.2022 №80-РС призваний у Збройні Сили України. Солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 .
Позивачем отримано поранення у вигляді акубаротравми і отруєнням невідомою речовиною, що підтверджується первинними медичними картками від 13.03.2023, 02.04.2023.
Позивач пройшов курс лікування з 02.04.2023 по 09.04.2023, що підтверджуються виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого військового шпиталю.
Позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом від 09.04.2023, у якому просив, зокрема, направити його на ВЛК комісію для обстеження і встановлення необхідного лікування та придатності до служби.
24.04.2023 позивач в-друге звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про направлення ОСОБА_1 на ВЛК комісію для обстеження і встановлення необхідного лікування та придатності до служби та надання довідки про обставини поранення 13.03.2023.
Станом на час звернення позивача до суду (05.06.2023), вказані рапорти по суті розглянуті не були, відповіді на них не надано.
25.06.2023 командиром ВЧ НОМЕР_1 винесено наказ №249о «Про поранення (контузію, травму, каліцтво) солдата за призовом ОСОБА_1 », яким наказано:
1. Визнати, що поранення стрільця-помічника гранатометника ОСОБА_1 з діагнозом «Акуботравма. Отруєння невідомою речовиною», отримане військовослужбовцем 13.03.2023, під час захисту Батьківщини внаслідок бойового ураження або дій противника в районі ведення бойових дій;
2. Начальнику медичної служби військової частини надати довідки про обставини травми 13.03.2023 солдату ОСОБА_1 .
Листом ВЧ НОМЕР_1 від 13.07.2023 №642/вих. ЗПІ/1378 опрацьовано звернення позивача від 09.04.2023 та 24.04.2023 та повідомлено, що враховуючи вимоги статей 12, 14, 16 статуту внутрішньої служби позивач повинен прибути до району виконання завдання за призначенням, написати рапорт встановленого зразка з усіма документами, що підтверджують підстави для проходження військово-лікарської комісії, встановленим порядком на підпис командиру підрозділу та подальшого підпису командиром військової частини. До листа долучено довідку про обставини травми від 01.07.2023.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапортів та не направлення його для огляду військово-лікарською комісією, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Пунктом 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України N 551-XIV від 24.03.1999 визначено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Положеннями статті 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Порядок розгляду заяв (клопотань) визначено, зокрема, в статті 15 зазначеного Закону, відповідно до якої, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Вказані положення Закону України «Про звернення громадян» містять правову процедуру розгляду звернень особи, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Як встановлено судом, позивач 09.04.2023 та 24.04.2023 звертався до відповідача з рапортами. За результатами розгляду звернення позивача лише 13.07.2023 ВЧ НОМЕР_1 підготовлена відповідь.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на своєчасний розгляд його звернення.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.
Суд критично оцінює доводи позивача щодо причин несвоєчасного розгляду рапортів позивача, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності таких обставин.
За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд констатує допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо нерозгляду звернення позивача у встановлені чинним законодавством строки.
Водночас, враховуючи те, що станом на час розгляду цієї справи рапорти позивача були розглянуті відповідачем, підстави для зобов`язання відповідача вчинити певні дії відсутні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 08489704) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного розгляду та надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 24.04.2023.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар