Справа № 580/5038/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2023-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року справа № 580/5038/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання Проценко В.С. розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/5038/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Хоменка 19, м. Черкаси, 18008, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

21.10.2022 вх. 32087/22 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо необхідності проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного фактичного остаточного розрахунку під час звільнення з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення;

- стягнути з Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення з військової служби, що виразилася у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення за період з 30.04.2021 до 29.09.2022 включно у сумі 197161 (сто дев`яносто сім тисяч сто шістдесят одна ) грн 16 коп.

29.06.2023 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що з 16.03.2015 до 27.07.2018 проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 02.07.2018 №139 звільнений з військової служби та наказом військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 27.07.2018 №167 виключений зі списків особового складу, що встановлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №580/3024/21. Позивач у позовній заяві зазначає, що останнім днем проходження військової служби є 27.07.2018, проте відповідач виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні, а також грошові компенсації за неотримане речове майно та невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій лише 29.04.2021. Позивач у позовній заяві зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі №58/3024/21 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 27.07.2018 по 29.04.2021. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суд від 03.08.2021 у справі №580/3515/21 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2022 у справі №580/10006/21 відповідач 29.09.2022 виплатив позивачеві індексацію грошового забезпечення, тому (на думку позивача) остаточний розрахунок відповідачем здійснений саме 29.09.2022, а не 29.04.2021. З покликанням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, за період з 30.04.2021 до 29.09.2022.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву від 07.08.2023 вх. № 32632/23, де зазначив, що для стягнення середнього заробітку у позивача в межах позовних вимог підстави відсутні, позаяк розглянуті у межах іншої справи та виключають винну протиправну поведінку відповідача. У задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, що безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

У справі №580/3024/21 між цими ж сторонами зазначається: суд встановив з витягу із наказу від 27.07.2018 №167, що капітана ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача військ від 02.07.2018 №139 у запас за пп. б (за станом здоров`я) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що 27.07.2018 посаду здав і виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 і всіх видів забезпечення (а.с.13), проте з відміткою про ознайомлення індивідуального акта не надано, копії військового квитка не надано з відповідними записами, додатків до наказу не надано. Наказом передбачено виплатити: одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за три повних календарних роки служби, грошову компенсацію замість речового майна у сумі 20158.14 грн.

Позивач стверджує і відповідач не спростовує, що відповідачем у день звільнення зі служби не проведений повний розрахунок, позаяк останнім днем проходження позивачем служби - 27.07.2018, проте відповідачем виплачена одноразову грошову допомогу під час звільнення, а також грошові компенсації за неотримане речове майно та невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій лише 29.04.2021. 29.09.2022 відповідач виплатив індексацію грошового забезпечення (відповідно до копії виписки з особового рахунку Ощадбанк).

Суд встановив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №580/3515/21, що набрало законної сили 06.10.2021 (ЄДРСР 98763834) відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року включно. Згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі №580/3024/21 (ЄДРСР 106647074): визнано протиправну бездіяльність Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо необхідності проведення із позивачем своєчасного, повного, фактичного розрахунку під час звільнення з військової служби ОСОБА_1 ; стягнуто з Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку під час звільнення у сумі 30993,40 грн (тридцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн 40 коп. У мотивувальній частині постанови колегія суддів зазначила, що вважає виправданою та співмірною суму відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що дорівнює сумі фактичної недоплати за неотримане речове майно та за невикористані дні щорічної додаткової відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій за період з 28.07.2018 до 29.04.2021, а саме в сумі: 20 158,14 + 10835,26 = 30993,40 грн.

Згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2022 у справі №580/10006/21 (ЄДРСР 106647074 ) зобов`язано Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки під час нарахування та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно застосувати «січень 2008 року» як базовий місяць обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації. Відповідач на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду 20.07.2022 у справі №580/10006/21 (ЄДРСР 106647074) виплатив 29.09.2022 позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 79840,46 грн.

Вважаючи, що як колишній працівник має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з позовом до суду за захистом майнового права (в очікуванні виплати).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши аргументи щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, враховуючи судову практику, суд дійшов висновку, що позов не належить до задоволення з огляду на таке.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Правовідносини, пов`язані з відповідальністю роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які належали до сплати звільненому працівнику, врегульовані ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Питання субсидіарного застосування норм трудового законодавства до правовідносин, пов`язаних із проходженням та звільненням з публічної служби (до якої згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України належить, зокрема, військова служба) неодноразово розглядалися Верховним Судом.

Верховний Суд у постановах від 15.03.2019 у справі № 814/2594/16, від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17, від 16.04.2020 у справі № 2а-5178/12/1470 зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному регулюванню. Субсидіарне застосування загальних норм можливе в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Враховуючи, що спеціальне законодавство не врегульовує питання відповідальності за затримку розрахунку під час звільнення військовослужбовців зі служби в Збройних Силах України, що позбавляє таких осіб гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків, вважається можливим застосувати до спірних правовідносин положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно із ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведений відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або коли немає такого законодавства, угоди чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту (ст. 12).

Питання відповідальності за затримку розрахунку під час звільнення військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законодавством покладений на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Відповідальність за несвоєчасний розрахунок під час звільнення передбачена відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, що набрав чинності з 19.07.2022, внесені зміни до статті 117 КЗпП України, згідно з якими у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина 1 статті 117 КЗпП України). За наявного спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішений на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (частина 2 статті 117 КЗпП України) .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначає: під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У касаційній скарзі у справі № 759/1933/20 ЄДРСР 103402574 йдеться про те, що апеляційним судом не враховано те, що з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку, розмір якого в 4 рази більший за розмір загальної суми заборгованості та в 16 разів - за розмір самої заборгованості по заробітній платі. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Згідно із ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Оцінюючи докази та доводи сторін, суд бере до уваги, що стаття 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення окремо по кожній із виплат, що належать працівнику на день звільнення; право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення виникає у разі фактичного розрахунку щодо всіх виплат, які нараховані, або щодо яких існує спір про їх розмір.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення у справі №580/3024/21, позивач реалізував надане йому право притягнути до відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП Україниві відповідача-роботодавця шляхом стягнення з відповідача відшкодування за час затримки розрахунку під час звільнення за період більше ніж за шість місяців: за період з 28.07.2018 до 29.04.2021.

Верховний Суд України у справі № 6-2912цс16 ЄДРСР 64344972 зазначив: аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не можна погодитись із тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд бере до уваги зміст норми прямої дії - статті 61 Конституції України: ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тому доходить висновку, що відповідач був притягнутий до відповідальності за несвоєчасний розрахунок під час звільнення ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для повторного/додаткового притягнення Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки як відповідача до такого ж виду відповідальності.

За встановлених судом обставин, перевірених аргументів і оцінених доказів, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення відсутні, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та до задоволення не належать.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 17.03.2021 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляються.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

Відповідач: Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки [вул. Хоменка 19, м. Черкаси, 18008, код в ].

Судове рішення складене 22.08.2023.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА