Справа № 523/13760/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2023 р.м. ОдесаСправа № 523/13760/22

Головуючий І інстанції: Середа І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 березня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 10.03.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області та інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області молодшого лейтенанта поліції Ткаченка Максима Геннадійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

01.11.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до Управління ПП в Одеській області та інспектора Управління ПП в Одеській області молодшого лейтенанта поліції Ткаченка М.Г., у якому просив суд визнати протиправними дії інспектора щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та скасувати постанову від 18.10.2022р. серії ЕАР №6043340 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі - 340 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.10.2022р. інспектором Управління ПП в Одеській області молодшим лейтенантом поліції Ткаченком М.Г. було винесено спірну постанову серії ЕАР №6043340 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач не згоден із даною постановою, вважає її протиправною, незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв цього адміністративного правопорушення, а відповідачем, при її винесенні, всупереч вимогам чинного законодавства не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, та чи наявна вина у вчиненні такого правопорушення.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10 березня 2023 року (ухваленим без участі сторін) позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі. Визнано дії інспектора Управління ПП в Одеській області молодшого лейтенанта поліції Ткаченко М.Г. щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними. Скасовано постанову від 18.10.2022р. серії ЕАР за №6043340 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП. Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 496,20 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Управління ПП в Одеській області Департаменту ПП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 10.04.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2023р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

25.04.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління ПП в Одеській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ст.311 КАС України, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

18.10.2022р. інспектором Управління ПП в Одеській області Ткаченком М.Г. було винесено постанову серії EAР №6043340 про притягнення позивача - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно з вказаною постановою, позивач 18.10.2022р. близько 15:20 год., керуючи автобусом «БОГДАН А091», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення 22 пасажирів з пос.Котовського до вул. Аеропортівська,4 м.Одеса, в режимі регулярно-спеціальних перевезень без узгодження з уповноваженим підрозділом НПУ, чим порушив вимоги п.3.3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2010р. №278 та п.32.1 «Правил дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).

Не погоджуючись із правомірністю винесення відповідачем постанови від 18.10.2022р. серії EAР №6043340 про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова була прийнята відповідачем без дотриманням приписів чинного законодавства, що свідчить про наявність підстав для її скасування та визнання дій інспектора Управління ПП в Одеській області Ткаченко М.Г. щодо її винесення - протиправними.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не в повному обсязі погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як визначено ст.35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).

У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормами ч.2 ст.140 КУпАП передбачено відповідальність за порушення визначеного законом порядку погодження із уповноваженим підрозділом НПУ здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування. Порушення цієї норми тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, як встановлено з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 18.10.2022р. серії EAР №6043340 стало порушення позивачем вимог п.3.3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2010р. за №278 та п.32.1 ПДР України (порушення питань, які потребують узгодження з Державтоінспекцією), що фактично є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого у ч.2 ст.140 КУпАП.

Як видно з наявного у справі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 06.11.2003р. серії НОМЕР_2 , транспортний засіб (автобус) «БОГДАН А091», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , належить «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» СП УКР.-ЕСТОН.ТОВ.

Згідно з наказом «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» від 20.10.2011р. за №161-к, позивач був прийнятий на посаду водія-експедитора регіонального аптечного складу у м.Одеса з 20.10.2011р.

Відповідно до маршрутних листів №1673438 на 17.10.2022р., №1673901 на 18.10.2022р. (водій-експедитор ОСОБА_1 ) передбачений маршрут м.Одеса, вул. Аеропортівська, 4 аптечний склад №5 «Одеський».

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що одним із порушень, передбаченого диспозицією ч.2 ст.140 КУпАП, є порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом НПУ здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, а не відсутність у водія транспортного засобу документу, на підставі якого здійснюються пасажирські перевезення.

При цьому, суб`єктами правопорушень, передбачених ч.2 ст.140 КУпАП, можуть бути посадові особи, суб`єкти господарювання та громадяни, які самостійно здійснюють пасажирські перевезення за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

За змістом п.2.1 (г) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових та великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Як передбачено ч.2 п.32.1 ПДР України, з органами НПУ узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Також, у розумінні ст.1 цього Закону, паспортом маршруту вважається документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо.

У силу положень ст.39 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, відповідно до яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - це ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, що передбачені законодавством України; для водія автобуса - це посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), а також інші документи, передбачені законодавством України.

У відповідності до п.29 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. №176), перевезення пасажирів за міськими, приміськими та міжміськими маршрутами у межах території однієї області здійснюється на підставі договору про організацію перевезень, укладеного відповідно до закону.

При цьому, п.1.4 «Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» (затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010р. №278) визначено, що схема маршруту і розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Укртрансбезпеки під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів НПУ.

Згідно з п.1.3 Порядку №278, автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту і копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху; водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних спеціальних перевезень, - примірником паспорта маршруту з позначкою «В».

Пунктом 2.1 Порядку №278 встановлено, що паспорт маршруту включає:

- схему маршруту;

- характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності);

- копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;

- графік режиму праці та відпочинку водіїв;

- таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень);

- список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких визначено договором про регулярні спеціальні перевезення і які застраховані в установленому законодавством порядку, крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 км, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю;

- відомості про зміни на маршруті;

- умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);

- акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);

договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень);

відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).

Відповідно до п.2.13 Порядку №278, затвердження паспорта діючого автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 1) здійснюється перевізником, паспорта автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень (додаток 2) - замовником послуг за погодженням з організатором перевезень на відповідній території (у частині маршруту та графіка руху), паспорта нового автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 3) - організатором перевезень на відповідній території.

Згідно з п.3.4 Порядку №278, уповноважений підрозділ НПУ розглядає протягом 30 днів та в цей самий строк погоджує паспорти маршрутів (у частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) за умови дотримання вимог безпеки перевезень або ж надає обґрунтовану письмову відповідь із зазначенням причин відмови в погодженні.

Підставами для відмови в погодженні паспорта є фактори, які не забезпечують належного рівня безпеки перевезень.

За п.3.5 Порядку №278, погоджені уповноваженими підрозділами НПУ паспорти маршрутів регулярних спеціальних перевезень надсилаються на погодження до організатора перевезень, який протягом 30 днів з дня їх надходження приймає відповідне рішення. У разі непогодження паспорта маршруту організатором перевезень у цей самий строк надається письмова обґрунтована відповідь із зазначенням причин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок погоджувати паспорт маршруту з уповноваженим підрозділом НПУ покладається на «перевізника».

Так, як вже зазначалося колегією суддів, матеріали справи містять наказ «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» від 20.10.2011р. №161-к, згідно з яким, позивач працює на вказаному Товаристві на посаді водія-експедитора регіонального аптечного складу у м.Одеса з 20.10.2011р.

При цьому, власником транспортного засобу (автобусу) «БОГДАН А091», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , яким керував позивач, є «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, «перевізником» за маршрутом «м.Одеса, вул. Аеропортівська, 4 аптечний склад №5 «Одеський» - є «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД», а позивач є лише «водієм» транспортного засобу.

Судова колегія вважає, що погодження з уповноваженим підрозділом НПУ, з-поміж іншого, здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування покладається саме на посадових осіб Товариства, у даному випадку, на «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД», а не на позивача, як водія маршрутного транспортного засобу.

У той же час, будь-яких належних доказів здійснення саме позивачем, як громадянином, а не працівником суб`єкта господарювання, діяльності з пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, матеріали даної справи взагалі не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, в даному випадку, помилково і неправомірно визнав винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП, оскільки позивач фактично не є належним суб`єктом цього правопорушення, яке ставиться йому у провину, а тому, відповідно, відсутні подія й склад вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували вказані вище висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови від 18.10.2022р. серії EAР №6043340, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак дана постанова підлягає - скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача - закриттю.

Що ж стосується позовних вимог про визнання протиправними дій інспектора Управління ПП в Одеській області молодшого лейтенанта поліції Ткаченка М.Г. щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки наслідком вказаних дій стало конкретне процесуальне рішення постанова про накладення адміністративного стягнення, яка, за висновком суду, є протиправною і підлягає скасуванню, тому такий спосіб захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є повним та достатнім способом захисту, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в даній частині.

Отже, доводи апеляційної скарги Управління ПП в Одеській області частково знайшли своє підтвердження та свідчать на користь того, що рішення суду першої інстанції в частині мотивів задоволення позовних вимог частково прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції частково було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким даний адміністративний позов задовольнити частково, скасувати оскаржувану постанову відповідача, а справу про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 березня 2023 року - скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 18 жовтня 2022 року серії ЕАР №6043340 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 .

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 18.08.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко