Справа № 320/6977/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6977/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Управління соціальної політики Бучанської міської ради №13 від 15.08.2022 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної політики Бучанської міської ради, яка полягає у невжитті заходів, передбачених Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, для виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої для нього та його дитини, на підставі його заяви від 01.05.2022;

- зобов`язати Управління соціальної політики Бучанської міської ради негайно вжити заходи, передбачені Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, для виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої для нього та його дитини, на підставі його заяви від 01.05.2022.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом безпідставно та всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування було покладено на позивача, а не на суб`єкта владних повноважень, виключно на припущеннях встановлено, що місцем реєстрації та фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , а відтак необґрунтовано позбавлено його права на отримання передбачених Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, виплат за спірний період.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , виданим 28.07.2017.

Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6315- від 07.07.2017 зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_2 .

Із змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05.12.2020 вбачається, що позивач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався і триває на цей час.

Указані обставини змусили позивача покинути своє місце проживання та виїхати разом із сім`єю спочатку до м. Вінниця, а потім у травні 2022 року до м. Буча Київської області, що не спростовується відповідачем та підтверджується листом Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 04.08.2022 № 08/00/008/ НОМЕР_3 та інформацією з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб станом на 15.08.2022.

Судом першої інстанції також встановлено, що 01.05.2022 позивач через електронний сервіс державних послуг «Дія» подав заяву на надання йому та його доньці статусу внутрішньо переміщених осіб та про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до положень Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

За наслідком розгляду цієї заяви позивачеві та його дочці в автоматичному порядку було присвоєно статус внутрішньо переміщених осіб та надіслано довідки № 3216- та 3216-.

Також в електронному сервісі державних послуг «Дія» відобразилося повідомлення наступного змісту «Вас зареєстровано як внутрішньо переміщену особу. Щомісяця ви отримуватимете допомогу 2000 грн на себе та 3000 грн на кожну дитину. Чекайте повідомлення від банку про зарахування коштів на картку єПідтримка».

Не отримавши жодної виплати, 30.06.2022 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

У зв`язку з тим, що відповіді на цю заяву ОСОБА_1 не отримав, останній звернувся до Міністерства соціальної політики України із запитом щодо виплати грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі.

Листом від 02.08.2022 № 256/0/3-22 Міністерство соціальної політики України повідомило позивача про те, що станом на 01.08.2022 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб наявна заява № 3216- від 01.05.2022. Крім того, у листі висловлено прохання до Управлінню соціальної політики Бучанської міської ради вжити заходів стосовно виплати грошової допомоги заявнику відповідно до чинного законодавства.

На виконання згаданого листа Міністерства соціальної політики України Управління соціальної політики Бучанської міської ради листом від 04.08.2022 № 2094 повідомило ОСОБА_1 про те, що при здійсненні перевірки відомостей, зазначених заявником у заяві, було встановлено, що причиною переміщення заявника з м. Харкова були не військові дії з 24.02.2022, а тому він не має підстав для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи та для призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, оскільки у заяві вказав недостовірні відомості. Крім того, зазначено, що при зверненні позивача до відповідача за роз`ясненням щодо виплати згаданої вище допомоги заявнику було повідомлено, що у програмному комплексі «Інтегрована інформаційна система «Соціальна громада» у режимі перегляду відображається відмова у призначенні допомоги заявнику (№ 2200715) та його доньці (№ 2200717) без зазначення причин відмови, оскільки це не було передбачено програмним забезпеченням.

У подальшому рішенням Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області від 15.08.2022 № 13 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № 3216- від 01.05.2022 та внесено про це відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, вилучено у ОСОБА_1 цю довідку.

Цим рішенням приписано вилучити в ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3216- від 01.05.2022.

Указане рішення обґрунтовано тим, що переміщення ОСОБА_1 з м. Харкова до м. Буча відбулося до 24.02.2022 і не спричинено військовими діями на території його покинутого місця проживання.

Також судом першої інстанції встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 № 3216- від 01.05.2022 знята з обліку в ЄІБДВПО через подвійну реєстрацію.

Вважаючи бездіяльність та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що щодо позивача та його доньки не виконуються умови, визначені Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (чинним станом на 01.05.2022), для отримання допомоги на проживання, а доказів вимушеного переїзду з міста Харкова до міста Бучі матеріали справи не містять, що свідчить про подання позивачем недостовірних відомостей у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та включення до Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Приписи ч. 2 ст. 4 Закону визначають, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Порядок отримання довідки та необхідні документи для її отримання, а також підстави для відмови у видачі такої довідки регламентовані ч. ч. 3-10 ст. 4 Закону.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Частиною 1 статті 7 Закону визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 12 Закону підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа, зокрема, подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи мать, зокрема, громадяни України, яких визначені в абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону обставини змусили залишити або покинути своє місце проживання. У свою чергу, праву на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи кореспондує обов`язок уповноваженого органу перевірити, зокрема, достовірність зазначених у заяві про отримання згаданої довідки відомостей.

Матеріали справи свідчать, що зареєстрованим місцем проживання позивача з 23.06.2010 і станом на 13.07.2022 є АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № c156903b-89dd-4ce2-b72c-9f39ffd522ba.

У свою чергу, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, чинній до 01.12.2021, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. При цьому нормами ст. 6 указаного Закону передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Матеріали справи свідчать, що між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_3 01.02.2021 укладено договір № 02-2021 про здійснення догляду за дитиною до трьох років. При цьому в указаному договорі поряд з адресою реєстрації позивача зазначено адресу його фактичного проживання - АДРЕСА_3 . Аналогічну адресу фактичного проживання ОСОБА_1 вказано й в рішеннях про призначення компенсації послуги «муніципальна няня» та терміни її надання від 12.03.2021 та від 17.05.2022.

Указана адреса відповідає адресі реєстрації доньки позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повідомленням відділу реєстрації місця проживання Управління центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради від 22.08.2022 № 23-02/769.

Викладене, на переконання судової колегії, дає обґрунтовані підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що переміщення позивача з міста Харкова до міста Буча мало місце до 24.02.2022, а відтак ОСОБА_1 не може вважатися внутрішньо переміщеною особою у розумінні ст. 1 Закону. Отже, твердження суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного у цій справі рішення відповідача від 15.08.2022 №13 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 є таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Посилання апелянта на те, що він є виключно членом територіальної громади міста Харкова, а у згаданих документах зазначав лише адресу для листування, судовою колегією оцінюється критично, оскільки як у договорі від 01.02.2021 №02-2021, так й у рішенні про призначення компенсації послуги «муніципальна няня» від 12.03.2021 адресою місця проживання (фактичного проживання) ОСОБА_1 вказана саме АДРЕСА_3 , а не адреса місця реєстрації - АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем всупереч приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено, що позивач не є внутрішньо переміщеною особою з міста Харкова, судова колегія вважає помилковими з підстав, зазначених вище.

До того ж колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У свою чергу приписи ч. 1 ст. 77 КАС України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного та за відсутності належних і допустимих доказів фактичного проживання позивача у місті Харкові станом на 24.02.2022, на чому було наголошено вище, суд апеляційної інстанції вважає правильною позицією Київського окружного адміністративного суду про те, що ОСОБА_1 не може вважатися внутрішньо переміщеною особою до міста Буча у розумінні ст. 1 Закону.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виплати грошової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Кабінетом Міністрів України 20.03.2022 прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 332 останній визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Згідно з п. 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Отже, за нормами згаданого Порядку № 332 для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам позивач повинен був:

- отримувати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 24.02.2022;

- або бути облікованим на території, включеній у Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», на яке міститься посилання в п. 2 Порядку № 332 або переміщеним з такої території;

- або бути особою, переміщеною з територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на 24.02.2022 позивач не отримував державної допомоги у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за новим місцем проживання, яка виплачувалася відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Крім того, ОСОБА_1 не перебував на обліку на території, включеній у Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», посилання на яке міститься посилання в п. 2 Порядку № 332.

Крім іншого, з урахуванням наведених вище висновків щодо проживання позивача у місті Бучі до 24.02.2022 судова колегія погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що станом на 01.05.2022 ОСОБА_1 не був особою, переміщеною з територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), позаяк станом на 30.04.2022 місто Буча не входило до відповідної території згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що станом на 01.05.2022 позивач та його малолітня донька не належать до категорії внутрішньо переміщених осіб та осіб, яка мають право на призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Тим більше, ОСОБА_2 30.03.2022 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа у місті Вінниці згідно довідки № 509-, а, за твердженням позивача, він разом з дружною і дитиною з 01.05.2022 проживають у місті Буча.

Посилання апелянта на те, що чинність на момент звернення до суду із цим позовом довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи надавала позивачу безумовне право на отримання передбаченої Порядком №332 допомоги, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2022 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були прийняті рішення про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам згідно повідомлень № 2200715 та № 2200717.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин п. 8 Порядку № 332, за яким перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою в заяві, проводиться під час формування та подання заяви засобами Порталу Дія, судова колегія оцінює критично.

Так, відповідно до п. 6 Порядку № 332 для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (далі - Портал Дія).

У заяві зазначається: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) заявника; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження; відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, звідки перемістилася особа; адреса місця, куди перемістилася особа, та контактний номер телефону; номер поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування допомоги «єПідтримка» або номер банківського рахунка (за стандартом IBAN) заявника для виплати допомоги; наявність статусу особи з інвалідністю; відомості про неповнолітніх дітей, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження:

1) проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат;

2) надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат;

3) приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат;

4) здійснювати передбачені законодавством заходи щодо повернення та/або стягнення сум неправомірно отриманих державних виплат.

Указані норми у своїй сукупності свідчать по наявність у відповідача права як на перевірку поданої позивачем інформації, так і на прийняття рішення щодо припинення виплат за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат. Отже, за такого правового регулювання та фактичних обставин цієї справи сама по собі довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.05.2022 № 3216- (у подальшому скасована 15.08.2022) за встановлених у ході перевірки фактів не давала позивачу та його доньці права на отримання передбачених Порядком № 332 виплат, починаючи з 01.05.2022.

Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, про що правильно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували наявність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Ганечко