Справа № 280/4309/23
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Справа № 280/4309/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (вул.Чубанова, буд. 8, м.Запоріжжя, 69118; )

про визнання протиправною та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області в якому позивач просить суд:

- розглянути справу за правилами спрощеного провадження з викликом сторін;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 29.05.2023 №356493 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 29.05.2023 №356494 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 відкрито провадження у справі №280/4309/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві від 14.06.2023 (вх.№25587 від 20.06.2023). Зокрема зазначено про незгоду з правомірністю винесення оскаржуваних постанов, оскільки розгляд справи відносно ФОП ОСОБА_1 щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт відбувався за відсутності представника позивача, а про накладення адміністративно - господарських штрафів позивачу стало відомо лише 07.06.2023 після ознайомлення з матеріалами справи на підставі яких винесені оскаржувані постанови. Разом з тим зауважено, що відповідачем не могло бути проведено документальний габаритно-ваговий контроль, оскільки відповідно до акту проведення перевірки від 12.05.2023 № 353917 на момент перевірки були відсутні товарно-транспортна накладна або інші визначені законодавством документи на вантаж. Крім того наголошено, що позивач не має ніякого відношення до перевезення, яке здійснювалось 12.05.2023 автомобілем марки FORD державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто не був автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон України №2344-III) про, що свідчить укладений між позивачем та TOB «СКР АТАМАН-1» 29.11.2022 договір оренди вантажного автомобіля № 3 марки FORD реєстраційний номер НОМЕР_2 . Зауважено, що згідно з наданими товарно-транспортними накладними від 12.05.2023 № 1205/3 та № 1205/4 TOB «СКР АТАМАН-1» здійснювалось перевезення вантажу 12.05.2023, замовник та вантажовідправник TOB «Променерго-Інновація», а отже автомобільним перевізником було саме TOB «СКР АТАМАН-1». Додатково вказано, що водій ОСОБА_2 є штатним працівником TOB «СКР АТАМАН-1». На підставі вищевикладеного наголошено, що позивачем не вчинялось порушень транспортного законодавства, які зазначені в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №35397 від 12.05.2023 та як наслідок у постановах від 29.05.2023 № 356493 та № 356494 про застосування адміністративно-господарських штрафів, оскільки автомобільним перевізником у розумінні Закону України №2344-III було TOB «СКР АТАМАН-1», а тому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заперечення проти позову викладено у відзиві на позовну заяву (вх.№29756 від 13.07.2023) де окрім іншого вказано, що посадовими особами відповідача на законних підставах було зупинено транспортний засіб марки FORD, номерний знак НОМЕР_2 , складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 12.05.2023 №001274 та акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №35397 від 12.05.2023 у якому зазначено порушення вимог діючого законодавства в частині перевищення встановленого законодавством габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Зауважено, що водій ОСОБА_2 з актом перевірки був ознайомлений, заперечень чи пояснень щодо змісту акту не надав та засвідчив його власним підписом. Разом з тим вказано, що повідомлення про розгляд справи було направлено позивачу рекомендованим листом та викликано його на 29.05.2023. Наголошено, що у даному випадку було проведено саме документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, який використовується позивачем та встановлено: маса транспортного засобу складає 13т., відповідно до відвісної квитанції від 12.05.2023 маса вантажу складала 21,14т., що разом становить 34,14т. при нормативно допустимих 26т., а отже у спірному випадку було виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 31,3% від норми. Наголошено, що доводи позивача стосовно того, що він не є автомобільним перевізником є безпідставними, оскільки у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу у межах господарських відносин, позивач або орендар повинні були звернутись до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Зауважено, що матеріали справи не містили відомостей про передання позивачем належного йому транспортного засобу у користування іншій особі або водію, який був присутній під час перевірки транспортного засобу. Враховуючи вищевказане представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований фізичною особо-підприємцем 01.07.2010, (номер запису: 0058954) з основним видом діяльності за КВЕД : 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с.32).

Під час проведення рейдової перевірки 12.05.2023 посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області на ділянці вулиці Північне шосе, був зупинений та перевірений транспортний засіб марки FORD, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №353917 від 12.05.2023 (далі Акт перевірки №353917), яким зафіксовані порушення:

- статті 34 Закону України №2344-III, під час надання послуг з перевезення вантажів (ТТН відсутня) з перевищенням вагових обмежень загальна маса транспортного засобу 34,14т. при допустимій 26 т., понад 30%;

- пункту 11.1 Правил перевезення автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, перевізник не забезпечив водія товарно-транспортною накладною або іншим визначених законодавством документом на вантаж, чим порушено статтю 48 Закону України №2344-III;

- у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України №2344-III абзацу 17 частини 1 Закону України №2344-III, перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством вагових норм понад 30%; абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України №2344-III перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України №2344-III, а саме товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж.

Водій з Актом перевірки №353917 ознайомився, жодних заперечень до викладених у ньому обставин не надав, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 на вказаному Акті (а.с.6).

За результатами проведеної рейдової перевірки та на підставі висновків Акту перевірки №353917 Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області стосовно ФОП ОСОБА_1 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №356493 від 29.05.2023. Вказаною постановою на підставі абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону України №2344-III на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн. (а.с.7).

Крім того, Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області стосовно ФОП ОСОБА_1 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №356494 від 29.05.2023. Вказаною постановою на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України №2344-III на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. (а.с.7 зворотній бік).

Вважаючи вищезазначені постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду про їх скасування.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт».

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону України № 2344-ІІІ).

Згідно з частиною четвертою статті 6 Закону України № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України №2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України 2344-III на території України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, у сфері міжнародних автомобільних перевезень здійснює зокрема габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктами 1, 3 пункту 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Як зазначено у пункті 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На момент прийняття оскаржуваної постанови таким органом виступав Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області, утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті».

Частинами 14, 17, 18 статті 6 Закону України № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) №1567, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, далі Порядок №1567).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (пункт 4 Порядку №1567).

При цьому, за приписами пункту 13 Порядку №1567 графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно із пунктом 14 зазначеного Порядку №1567 рейдовою перевіркою є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із Додатком 5.

Спірним у цій справі є питання правомірності стягнення саме з власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника перевізником.

В розумінні вимог статті 1 Закону України № 2344-III - автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до статті 33 Закону України № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до статті 34 Закону України №2344, автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами статті 48 Закону України №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина четверта статті 48 Закону України № 2344-III).

За частиною другою статті 49 Закону України № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Одночасно суд звертає увагу, що перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 цього Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

На підставі абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України №2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, суд виходить передусім з того, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України №2344-III та перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм є виключно автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Так, з матеріалів справи зокрема вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 позивач є власником транспортного засобу марки FORD, номер кузову НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.10).

Однак, 29.11.2022 між ТОВ «СКР АТАМАН-1», як орендар та ФОП ОСОБА_1 , як орендодавець укладено договір оренди вантажного автомобіля №3 терміном один рік від 01.12.2022 до 01.12.2023 (а.с.11-12).

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння спеціалізований вантажний самоскид марки FORD, номер кузову НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Пунктом 3.1 передбачено, що передача майна в оренду здійснюється повноважними представниками сторін за актом прийому-передачі.

Згідно із підпунктом 5.1 орендна плата встановлюється в розмірі 9000,00грн. щоквартально.

Передача ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «СКР АТАМАН-1» спеціалізованого вантажного самоскиду марки FORD, номер кузову НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску підтверджується наданим до матеріалів справи актом передачі автомобілів в оренду до договору №3 від 29.11.2022 (а.с.12 зворотній бік).

На підтвердження сплати ТОВ «СКР АТАМАН-1» орендної плати за договором оренди вантажного автомобіля №3 від 29.11.2022 позивачем надано видатковий касовий ордер від 12.04.2023 (а.с.31).

Згідно із частиною першою статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що матеріали справи містять договір надання послуг №06-09/1 від 01.05.2023, укладений між ТОВ «Променерго-Інновація», як замовник та ТОВ «СКР АТАМАН-1», як виконавець предметом якого є надання автопослуг пов`язаних з навантаженням та перевезенням вантажу на об`єкті замовника з допомогою транспортних засобів. Акт надання послуг №12 від 12.05.2023, згідно з яким ТОВ «СКР АТАМАН-1» надало ТОВ «Променерго-Інновація» автотранспортні послуги по м. Запоріжжя у кількості дві послуги. Товарно-транспортні накладні №1205/3 від 12.05.2023 та №1205/4 від 12.05.2023 відповідно до яких автомобільним перевізником є ТОВ «СКР АТАМАН-1» (а.с.14-18).

Крім того, позивачем надано довідку ТОВ «СКР АТАМАН-1» вих.№06/1 від 13.06.2023 за змістом якої ОСОБА_2 працює в ТОВ «СКР АТАМАН-1» з 28.12.2021 по теперішній час на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.29).

Водночас, на підтвердження перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із ТОВ «СКР АТАМАН-1» до матеріалів справи надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І квартал 2023 року та відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за І квартал 2023 року (а.с.19-28).

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що станом на дату проведення контролюючим органом перевірки - 12.05.2023 позивач не здійснював перевезення вантажу на комерційний основі чи за власний кошт та, відповідно, не був автомобільним перевізником на автомобілі марки FORD, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Так само матеріали справи не містять і доказів перебування водія ОСОБА_2 у трудових або договірних відносинах із ФОП ОСОБА_1 ..

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд зауважує, що відповідач не навів суду переконливих аргументів та не підтвердив належними доказами, що саме ФОП ОСОБА_1 на дату проведення перевірки виступав автомобільним перевізником в розумінні норм чинного законодавства.

Щодо посилання відповідача на відсутність в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу, суд звертає увагу на наступне.

Так, процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу регулюється Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року №1197 (далі - Порядок №1197) (чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Виходячи з граматичного та логічного тлумачення норм права, які передбачені Порядком №1197, суд дійшов висновку, що законодавець жодного разу не вживав формулювань у наказному відмінку щодо обов`язковості реєстрації належного користувача. Прикладами таких формулювань є: «Цей порядок визначає…; Підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є…». Отже, при аналізі наведених формулювань очевидним є їх диспозитивний характер.

До аналогічного висновку можна дійти методом від протилежного. Так, за змістом пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1371) (далі по тексту - Порядок №1371), «власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі-власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспорті засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). В даному абзаці міститься дієприкметниковий зворот та дієслово наказного способу на «зобов`язання зареєструвати», що вказує на імперативність норми, передбаченої пунктом 7 Порядку №1371. В Порядку №1197 таких формулювань не має, що знову ж таки свідчить про диспозитивний характер норм, що викладені у вищезгаданому нормативно-правовому акті.

Абзацом 4 пункту 16 Порядку №1371 визначено, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Вжите в абзаці 4 пункту 16 Порядку №1371 слово сполучення «за бажанням», означає, що на власника транспортного засобу у разі передачі права керування транспортним засобом іншій особі, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону. Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону чи ні, законодавець залишив на розсуд самого власника.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність факту видачі тимчасового реєстраційного документа, який підтверджує право користування транспортним засобом ТОВ «СКР АТАМАН-1», правового значення для вирішення спору не мають, оскільки ані Порядком №1197, ані абзацом 4 пункту 16 Порядку №1371 прямо не передбачено обов`язок власника транспортного засобу внести до Реєстру відомості про належного користувача.

Крім того, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи суд виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Суд зауважує, що на місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону України № 2344-III).

Водночас суд не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України № 2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону України № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 22.02.2023 по справі №240/22448/20 та від 06.07.2023 по справі №560/514/22.

Суд також звертає увагу, що відповідно до пунктів 26, 27 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Отже, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до відповідальності, зокрема з попереднім її повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача надсилалось запрошення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка призначена на 29.05.2023 (а.с.50 зворотній бік 51).

Однак позивач зазначає, що будь яких документів щодо проведення рейдової перевірки або розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ним отримано не було.

Відповідачем докази щодо обізнаності позивача відносно дати, часу та місця її розгляду та підстав для розгляду справи за відсутності позивача до суду не надано.

Суд вважає, що розгляд справи за відсутності позивача призвів до неможливості уповноваженою особою оцінити всі обставини, а також обмеження права позивача надати докази, які мають суттєве значення для прийняття оскаржуваних постанов.

Таким чином, з огляду на досліджені матеріали справи та надані сторонами докази суд дійшов до висновку про помилковість позиції відповідача щодо того, що ФОП ОСОБА_1 на дату проведення рейдової перевірки 12.05.2023 виступав автомобільним перевізником в розумінні норм Закону України № 2344-ІІІ, що в свою чергу виключає притягнення останнього до відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України № 2344-ІІІ.

За таких обставин, постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.05.2023 №356493 та від 29.05.2023 № №356494 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60грн., що підтверджується квитанцією №441125140 від 20.04.2023 (а.с.6).

Відтак, судовий збір у розмірі 1073,60грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, структурним підрозділом якого (без статусу юридичної особи) є Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області, як суб`єкта владних повноважень, яким прийняті протиправні рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м.Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 8, ) про визнання протиправною та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області №356493 від 29.05.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) адміністративно-господарського штрафу у сумі 51 000,00грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області №356494 від 29.05.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, буд.14, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 21.08.2023.

Суддя І.В.Садовий