Справа № 755/8146/23
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/8146/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до заявлених позовних вимог просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №013121 від 02.06.2023 року, винесену заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Петровим Дмитром Васильовичем відносно громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 02.06.2023 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області здійснювалась перевірка документів іноземців та осіб без громадянства, щодо дотримання міграційного законодавства та правових підстав перебування на території України. В ході цієї перевірки було встановлено, що 20.09. 2021 року громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії № НОМЕР_1 , на підставі працевлаштування, з терміном дії

до 03.10.2024 року. Однак, згідно Єдиної інформаційної аналітичної системи «Іноземці» було виявлено інформацію про те, що посвідка видана на ім`я ОСОБА_1 , значиться недійсною та потребує вилучення, оскільки 10.04.2023 року Головним Управлінням Державної міграційної служби в Одеській області було прийнято рішення №6898 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії № НОМЕР_1 . Зважаючи на те, що позивач не знав про прийняте рішення, 02.06. 2023 року працівники ЦМУ ДМС у м. Київ та Київській області під підпис вручили копію вказаного рішення ОСОБА_1 . Того ж дня,

02.06.2023 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Київ та Київській області

Літюх Д.О. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ 013165, та заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Київ та Київській області Петровим Д.В. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МКМ №013121. Позивач вважає, що постанова серії ПН МКМ №013121 була прийнята без належних правових підстав, є передчасною, протиправною та підлягає скасуванню. Представник позивача зазначає, що в 2017 року позивач разом із чоловіком та неповнолітнім сином приїхали на територію України, та у законний спосіб оформили документи для тимчасового проживання в Україні терміном на 1 рік. В 2018 році з метою внесення інвестицій

у розвиток України та розвитку власного бізнесу було створено

ТОВ «Мілленіум Інтерстиль», яке знаходиться у м. Одеса. 04 жовтня 2018 року Одеським обласним центром зайнятості на ім`я позивача було видано дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства №808, з терміном дії до 04 жовтня 2024 року, на посаду помічника керівника підприємства ТОВ «Мілленіум Інтерстиль», на підставі чого було видано посвідку на тимчасове проживання строком на три роки, строк дії якої продовжувався з підстав визначених законом. 20.09.2021 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , з терміном дії до 03.10.2024 р. Позивач разом із сім`єю проживає у АДРЕСА_1 , де з 10.06.2021 року значиться зареєстрованим. 02.06. 2023 року позивач отримав копію рішення №6898 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії № НОМЕР_1 від 10.04.2023 року. Також зазначає, що на позивача покладено зобов`язання здійснити виїзд за межі України з 02.06.2023 року по 08.06.2023 року та вважає, що враховуючи вимоги п. 65 та п 68 Порядку №322, станом на 02 червня 2023 року у відповідача були відсутні об`єктивні та обґрунтовані підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст. 203 КУпАП.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.06.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом установлено, що 02.06.2023 року відносно громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №013165 за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Того ж дня заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області Петровим Д.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії

ПН МКМ №013121 від 02.06.2023 року, відносно громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1

ст. 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі

5100,00 грн. (а.с.16-17)

За змістом вищевказаної постанови: «02.06.2023 року, о 13- 30 хвилин, за адресою: м.Київ, вул.Ольгінська, 3, виявлено громадянку Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування іноземців на території Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 ».

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Стаття 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. (ст. 10 КУпАП)

Іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. (ст. 16 КУпАП)

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Разом з тим, в силу ч. 4 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення гіг-контракту або під час перебування на законних підставах на території України у випадку, передбаченому частиною тринадцятою цієї статті, отримали дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні та посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

04 жовтня 2018 року громадянину ОСОБА_1 видано дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні №072129, зі строком дії до 03.10.2024 року (а.с.13).

10.04.2023 року відділом з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянке Білорусь ОСОБА_1 , на підставі пункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322Відповідно пункту 4 пункту 63 вказаного Порядку, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Згідно пункту 68 вказаного Порядку іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку).

Однак з вказаним рішення ОСОБА_1 була ознайомлена лише 02.06.2023 року, що підтверджується відповідною розпискою, тобто в день накладання на неї адміністративного стягнення оскаржуваною постановою.

Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

За змістом статей 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

За змістом статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, складений відповідачем протокол розглядається як носій доказової інформації, у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, показання свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали тощо), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Між тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, адже з рішенням від 10.04.2023 року про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянці Білорусь ОСОБА_1 , позивач була ознайомлена лише 02.06. 2023 року - в день накладання на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, що свідчить про відсутність умислу позивача на вчинення вказаного правопорушення та, відповідно, складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу відповідачем вищевикладене не спростовано та не надано жодного доказу, який би підтверджував вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Крім того, 30.09.2021 року ОСОБА_1 , видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , дата закінчення строку дії 03.10. 2024 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що наказом Державної міграційної служби України від 03.07.2023 року №154 скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 02.06.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною в`їзду на територію України строком на 3 роки, до 02.06.2026 року

У відповідності з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що вищевказане свідчить про порушення законодавчих гарантій об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскаржувана постанова не відповідає вимогам статей 251, 283 КУпАП, обґрунтування позивача знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Також, з урахування положень ч. 2 ст. 9 КУпАП України суд убачає підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 192 КАС України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17, судовий збір, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року у розмірі 2 684,00 гривні.

Отже, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн

(2 684,00 грн х 0,2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 10, 16, 203, 245, 247, 248, 251, 252, 268, 274, 278-280 КУпАП, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322, статтями 5, 6, 19, 20, 72, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: м.Київ, вул. Березняківська, 4-А, ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області серії ПН МКМ №013121 від 02 червня 2023 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, на громадянку Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано у десятиденний строк з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О.Яровенко