Справа № 520/18966/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 серпня 2023 р. № 520/18966/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мороко А.С., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Ярославська, буд. 1/29,м. Харків,61052, ) про поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області про поновлення на посаді, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 632 о/с від 13.10.2021 року в частині про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області до ОСОБА_1 , яким застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді ГУНП в Харківській області на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУ НП в Харківській області.

Ухвалою судді від 25.07.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін - протягом десяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали, шляхом надання до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші причини для поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом та детальні пояснення стосовно обставин виконання службових обов`язків та отримання заробітної плати у період з 22.10.2021 по 26.02.2022 та зазначити обставини, які об`єктивно заважали позивачу дізнатись про результати службового розслідування відносно нього, з наданням до суду відповідних доказів.

Так, як встановлено судом зі змісту позовної заяви, оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції України в Харківській області про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби ОСОБА_1 винесений 13.10.2021, проте, з цим позовом позивач вперше звернувся лише 18.07.2023, тобто з пропуском строку.

При цьому, позивач в позовній заяві просив суд поновити строк звернення до суду. Позивачем в обґрунтування своїх доводів зазначено, що у вересні 2021 року позивачу стало відомо, що відносно нього ГУНП в Харківській області прийнято наказ за № 1761 від 01.09.2021 року про проведення службового розслідування на підставі отриманого ними листа старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління ДБР Котелевця Д.О щодо можливих неправомірних дій з боку поліцейських ППОП ГУ в Харківській області під час створення та функціонуванні обслуговуючого кооперативу «Патріот», по цих фактах слідчий ДБР здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000 511 від 10.03.2021 року за

ст. 191 ч.5 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, крім інших, ОСОБА_1 не було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень. У свою чергу, позивач у справі повідомив про те, що прибути до ГУ НП не в змозі з причин хвороби та стаціонарного лікування,

з 13.10.2021 року по 22.10.2021 року. Після одужання, позивач висловив свою згоду на явку для надання пояснень, однак більше запрошень не отримував і тому вважав, що службову перевірку припинили.

Кримінального провадження № 0000511 від 10.03.2021 року за ст. 191 4.5 КК України на даний час не існує. У провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова перебуває інше кримінальне провадження № 0000689 від 06.09.2022 року по обвинуваченню, крім інших, ОСОБА_1 за ч.4 ст.190, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України.

Судовий розгляд відносно ОСОБА_1 припинено на час війни так як він є діючим військовим, що підтверджується наказом командира №42 від 26.02.2022 військової частини НОМЕР_2 про призначення солдата ОСОБА_1 на посаду штаб сержанта 3 категорії групи розвідки військової частини НОМЕР_2 .

Позивач через канцелярію суду (вх. № 01-26/71888/23) на виконання вимог ухвали суду від 25.07.2023 надав заяву про поновлення пропущених строків звернення до суду, в якій посилається на наявність ряду об`єктивних та поважних, як вважає позивач, підстав допущення ним порушення строків звернення до суду із даним позовом. Так, позивач вказує, що тривалий період часу, а саме з 15.06.2021 по 25.06.2021, з 04.09.2021 по 15.09.2021, з 29.09.2021 по 11.10.2021, з 13.10.2021 по 22.10.2021, 25.10.2021, з 15.12.2021 по 23.12.2021 перебував на лікуванні, з 06.01.2022 ОСОБА_1 прийнято до лав ЗСУ та відправлено у першу хвилю на протидію відсічі збройної агресії російської федерації, що, в сукупності, заважало позивачу тривалий час звернутись до суду із позовом про оскарження наказу ГУНП в Харківській області № 632 о/с від 13.10.2021 року. Окрім того, позивач вказує, що він не отримував та не був ознайомлений зі змістом спірного наказу з дотриманням законодавчо визначеної процедури, його адвокат Поєдинцев Д.О. загинув при обороні міста Харкова, тож позивачем використано всі правові механізми з метою вирішення питання про оскарження спірного наказу про звільнення з дотриманням процесуальних строків звернення до суду. З урахуванням вказаного, позивач просить суд поновити процесуальні строки звернення до суду із даним позовом за наявності перерахованих вище об`єктивних та непереборних, на думку позивача, обставин.

Надаючи оцінку доводам, які наведені позивачем у заяві про поновлення строків звернення до суду та вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по даній справі, суд зазначає наступне.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року у справі № 17-рп/2011 визначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки ж звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

При цьому підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).

Враховуючи викладене, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Тобто, поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року у справі №823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

У контексті наведеного, слід зазначити, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Тобто, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на даний час.

Суд зауважує, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущених строків звернення до суду позивач посилається на те, що тривалий період часу, а саме з 15.06.2021 по 25.06.2021, з 04.09.2021 по 15.09.2021, з 29.09.2021 по 11.10.2021, з 13.10.2021 по 22.10.2021, 25.10.2021, з 15.12.2021 по 23.12.2021 перебував на лікуванні, належним підтвердженням чого, позивач вважає виписки із амбулаторних карт.

Зокрема, позивачем надано до суду:

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 879 за формою № 027/о, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 15.06.2021 по 25.06.2021;

-виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 513 форми № 027/о, відповідно до якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 04.09.2021 по 15.09.2021;

-виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 4079 форми № 027/о, відповідно до якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 29.09.2021 по 11.10.2021;

-виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1982 форми № 027/о, відповідно до якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 13.10.2021 по 22.10.2021;

-довідку довільної форми від 25.10.2021, з якої вбачається, що ОСОБА_1 25.10.2021 отримав консультацію кардіолога;

-виписку із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого, яка видана 23.12.2021 КНП Міська поліклініка № 22 ХМР форми № 027/о, в якій зафіксовано перебіг хвороби ОСОБА_1 .

Дослідивши надані позивачем документи, на які він посилається як на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд звертає увагу, що для працівників поліції законодавцем визначено окрему форму довідки про тимчасову непрацездатність, саме яка є належним доказом на підтвердження факту перебування працівників поліції на лікарняному.

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 березня 2016 року № 201 затверджено особливу форму довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, яка формується виключно в закладах охорони здоров`я МВС.

Натомість, надані позивачем документи фіксують лише перебіг та періоди хвороби ОСОБА_1 , та, водночас, по формі не відповідають вимогам наказу Міністерства внутрішніх справ України 23 березня 2016 року № 201 щодо належного оформлення лікарняних для працівників поліції, а відтак не є належними доказами на підтвердження факту перебування позивача у вказаний період на лікарняних.

Окремо суд зауважує, що 25.10.2021 року згідно довідки довільної форми від 25.10.2021, ОСОБА_1 25.10.2021 отримано лише консультацію кардіолога, тобто позивач не перебував на стаціонарному лікуванні в стані тимчасової непрацездатності.

Також, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка видана 23.12.2021 КНП Міська поліклініка № 22 ХМР форми № 027/о не вбачається обставин перебування позивача на стаціонарному лікуванні чи в стані тимчасової непрацездатності, а вказаний документ лише фіксує спостереження лікаря за станом лікування ОСОБА_1 за попередні періоди.

Відтак, у період з 26.10.2021 (після відвідування кардіолога) та до 23.12.2021 позивач, як працівник поліції, повинен був перебувати на службі в лавах поліції, виконувати службові обов`язки, враховуючи посилання позивача на те, що він не був обізнаний про факт існування наказу про своє звільнення зі служби від 13.10.2021 № 632 о/с та фактично перебував у штаті роти №1 батальйону № ППОП ГУНП в Харківській області.

Окрім того, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження повідомлення керівника про перебування на лікарняному із зазначенням діагнозу та інших деталей щодо ходу лікування.

Суд звертає увагу, що, зокрема, у період з 26.10.2021 (після відвідування кардіолога) та до 23.12.2021 (наступного відвідування лікаря) та до 06.01.2022 (моменту звернення прийняття до лав ЗСУ) позивач мав значний проміжок часу для отримання результатів службового розслідування та, власне, з`ясування обставин можливості подальшого продовження служби в поліції, враховуючи те, що наказ про його звільнення датований 13.10.2021.

Жодних поважних причин, які мали місце у вказані періоди та перешкоджали позивачеві реалізувати його право на звернення до суду з метою оскарження наказу про звільнення та поновлення своїх прав у законодавчо визначений обмежений термін такого звернення, позивачем до суду не вказано та відповідних доказів не надано.

Також позивачем ані в позовній заяві, ані у заяві про поновлення строків звернення до суду не конкретизовано суду, яким чином ОСОБА_1 виконував свої службові обов`язки у період з 26.10.2021 (після відвідування кардіолога) та до 23.12.2021 (наступного відвідування лікаря) та до 06.01.2022 (моменту звернення прийняття до лав ЗСУ), оскільки наказ про його звільнення прийнято 13.10.2021.

В контексті вищезазначеного, посилання позивача у позовній заяві на отримання лише 01.06.2023 року інформації про існування спірного наказу з неофіційних джерел (шляхом власного дослідження підстав обмеження доступу до додатку ПриватБанку через виконання рішення суду по справі № 520/23905/21 про стягнення на користь ГУ НП вартості предметів однострою), суд до уваги не приймає та зазначає, що вказаний спосіб отримання інформації про існування вказаного наказу знаходиться поза межами правового поля, не підтверджений жодними належними доказами у розумінні Кодексу адміністративного судочинства, відтак вказана дата не береться судом до уваги як фактична дата ознайомлення з наказом.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 січня 2021 року по справі №440/4686/19, від 16.10.2020 у справі №640/18439/19, від 28 грудня 2022 року по справі №560/5186/22 у відносинах публічної служби вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться у залежність від порядку отримання наказу про звільнення, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Так, зі змісту висновку службового розслідування від 30.09.2021 судом з`ясовано, що ОСОБА_1 був обізнаний про факт проведення щодо нього службового розслідування, оскільки останнього неодноразово запрошувалось до дисциплінарної комісії для надання пояснень, однак ОСОБА_1 до дисциплінарної комісії не прибув, пояснень не надав.

Вказане свідчить на користь того, що позивач був обізнаний про факт проведення щодо нього службового розслідування, та, як працівник правоохоронних органів, повинен усвідомлювати наслідки завершення службового розслідування у законодавчо визначені строки із застосуванням щодо нього певних правових наслідків, зацікавленість в яких корелює можливості подальшого проходження служби у лавах Національної поліції України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ним був укладений договір з адвокатом Поєдинцевим Д.О., якому ОСОБА_1 доручив з`ясувати питання щодо результатів проведення службового розслідування в ГУ НП в Харківській області, оскільки вказаний договір датовано 10.08.2021, а висновок службового розслідування сформовано 30.09.2021.

Окрім того, зі змісту договору про надання правничої допомоги від 10.08.2021 року не вбачається, що його метою є саме надання адвокатом послуг щодо захисту трудових прав ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги позицію позивача стосовно того, що він з 06.02.2022 добровільно перебуває в лавах ЗСУ та добровільно пішов у першу хвилю відсічі збройній агресії російської федерації, оскільки воєнний стан в Україні запроваджено лише 24.02.2022 року відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, тобто несення позивачем служби в лавах ЗСУ не є наслідком початку воєнного стану в Україні та, відповідно, не визначається судом поважною причиною неможливості реалізації позивачем свого права на оскарження спірного наказу про звільнення.

З приводу посилання представника позивача на висновки Верховного Суду у справі 500/1912/22 щодо запровадження воєнного стану як на поважну причину пропуску звернення до суду, то дане порівняння є некоректним, оскільки у справі 500/1912/22 позивач є учасником бойових дій та був мобілізований у першу хвилю, а не тому, що запроваджено воєнний стан.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Тобто, наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення таких строків.

Відтак, недостатнім є посилання в клопотанні про поновлення пропущених процесуальних строків всього лише на факт дії воєнного стану на території України, адже воєнний стан не є перешкодою для здійснення правосуддя, не є підставою для зупинення судового процесу.

В контексті вищезазначеного, суд також вважає безпідставним посилання позивача у позовній заяві на обставини того, що на адвокатський запит його адвоката ГУ НП в Харківській області 20.06.2023 повідомлено заявника, що спірний наказ про звільнення втрачено після бомбардування будівлі ГУ НП в Харківській області, оскільки до моменту повновамасштабного вторгнення російської федерації 24.02.2022 позивач мав значний проміжок часу для виявлення зацікавленості щодо результатів проведення щодо нього службового розслідування, зокрема, шляхом використання засобів електронної комунікації.

Так, суд зауважує, що через карантинні обмеження держава почала активно забезпечувати можливість осіб звернення до державних органів та судів альтернативними методами, а саме за допомогою підсистеми «Електронний суд».

Так, КАС України передбачено можливість подання позовної заяви до адміністративного суду як у письмовій, так і в електронній формах; при цьому, у електронній формі позов може бути поданий виключно з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Отже, позивач мав змогу подати позов в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому, позивач не був позбавлений можливості звернутися за правовою допомогою з метою захисту його порушених прав у суді.

Інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску місячного строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, ніж тих, що зазначені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, поданому на виконання ухвали суду від 25.07.2023 року, позивачем до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Отже позивач не навів аргументів щодо неможливості подання до суду пояснень стосовно наявності інших поважних причин пропуску строку звернення із позовом разом із відповідними доказами, а відтак враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Ярославська, буд. 1/29,м. Харків,61052, ) про поновлення на посаді - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С.Мороко