Справа № 420/13625/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» до Чернівецької митниці, в якому позивач просить суд:

1. Визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA408000/2023/000008/2 від 12.01.2023 року;

2. Визнати противоправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408020/2023/000042 від 12.01.2023 року.

Ухвалою від 19.06.2023 прийнято до розгляду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що: у с.53 МКУ взагалі не згадується такий документ, як замовлення, або подібний до нього за сутністю; відповідачем не обґрунтовано, яким чином відсутність такої «конкретизації» може вплинути на митну вартість; п. 2.4 Контракту не «передбачується наявність комерційної пропозиції», як було зазначено відповідачем в рішенні, напроти в п. 2.4 зазначено, що валютою платежу є Євро або Долар США, також Митним кодексом України не передбачено обов`язку декларанта/позивача надавати до митного оформлення комерційні пропозиції; в даному контексті словосполучення «кредит 30 днів», яке зазначено в Інвойсі у якості умови оплати, значить, що Товар було придбано «в борг», тобто на умовах післяплати, яка має бути здійснена протягом 30 днів з дати митного оформлення; відповідач маніпулює фактами, зазначаючи, що документи, які були надані до митного оформлення на підтвердження транспортних витрат, не підтверджують такі транспортні витрати. Різниця між вартістю перевезення Товару, що зазначена в довідці (90 000,00 грн.), та вартістю перевезення Товару, що зазначена в договорі-заявці від 10.01.2023 року (102 000,00 грн.), виникає через те, що в договорі зазначається вартість перевезення Товару до с. Черляни Львівської області, а в довідці вартість перевезення поділена на відповідні частини в залежності від пункту призначення. Тобто перевізником було розділено вартість перевезення Товару на дві складові: від місця відправлення н.п. Галатадес, Греція, до державного кордону місця ввезення на митну територію України, та з державного кордону до місця призначення с. Черляни Львівської області.

28.06.2023 за вх №ЕП/24641/23 та 03.07.2023 за вх №22048/23 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому з посиланням на зміст оскаржуваного рішення зазначено, що за основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість товару: МД №UА209140/2023/000045 від 02.01.2023 «АПЕЛЬСИНИ СОЛОДКІ СВІЖІ (ПУПКОВІ). Призначені для громадського харчування. Греція», рівень митної вартості по якій визначений за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості згідно ст.64 МКУ та становить 0,96 дол.США/кг. За рішенням від 12.01.2023 № UА А408000/2023/000008/2 митна вартість товару також визначена за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості згідно ст.64 МКУ, оскільки, враховуючи норми глави 9 розділу III МКУ, застосувати інший метод при винесенні рішень про коригування митної вартості товарів не є можливим. Зазначену митну декларацію взято за основу при визначенні рівня митної вартості, оскільки оформлюваний за нею товар максимально відповідає за фізичними характеристиками, обсягом, походженням (Греція), часом митного оформлення (різниця у часі 3 дні) та умовами поставки. При прийнятті рішення про коригування митної вартості UА408000/2023/000008/2 митниця діяла винятково на підставі та у відповідності до вимог чинного законодавства.

05.07.2023 до суду за вх №ЕП/6905/23 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивач повністю не погоджується з викладеним у відзиві, вважає аргументи та висновки відповідача хибними.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 25.03.2022 між фірмою «FRUTOPOLIS S. A.» (Греція) (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» (покупець) укладено контракт №24/22.

За умовами контракту: 1.1. Постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (далі - «Товар»), зазначений в замовленні покупця та у виставлених на його підставі інвойсах, що є невід`ємною частиною цього контракту, в порядку та на умовах, обумовлених у контракті. 1.2. Поставка товару здійснюється партіями. кількість кожної партії товару узгоджується сторонами і визначається в замовленнях, наданих покупцем на кожну партію товару. Загальна кількість поставленого товару складається з кількості, зазначеної в інвойсі по кожній партії товару. 2.3. Ціна товару вказується в інвойсах на оплату по кожній окремій партії товару. 2.4. Валютою платежу є євро або долар США. 3.1. Оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умов: 100% передплата, або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД.

метою митного оформлення товару позивачем для підтвердження його митної вартості до Чернівецької митниці була подана електронна митна декларація № 22UA781U8, у якій було визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за основним методом - за ціною зовнішньоекономічного контракту № 24/22 від 25.03.2022.

Для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією № 22UA781U8 декларант надав наступні документи:

- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice)№ INVT 9 від 10.01.2023;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №A 733566 від 10.01.2023;

- Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR. 1) №A 1258571 від 10.01.2023;

- Довідка про транспортні витрати №11-1/01-2023 від 11.01.2023;

- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 09.01.2023;

- Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №20-212/01-2023 від 12.01.2023;

- Розрахунок ціни (калькуляція) від 09.01.2023;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) №24/22 від 25.03.2022;

- Договір про надання послуг митного брокера №11/06-20 від 11.06.2020;

- Договір (контракт) про перевезення від 10.01.2023;

- Лист №12/01-1 від 12.01.2023;

- Копія митної декларації країни відправлення №223GREX23 від 10.01.2023.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Судом встановлено, що під час здійснення Чернівецькою митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з вищевказаними митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності.

Чернівецькою митницею було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408020/2023/000042.

Також відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2023/000008/2 від 12.01.2023, у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів була визначена за резервним методом.

Так, у вказаному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що відповідно до ч. З ст. 53 МКУ, документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме:

- згідно п.1 та 2 контракту від 25.03.2022 №24/22 поставка товару здійснюється партіями, кількість яких узгоджується в Замовленнях на кожну партію. Також на підставі Замовлень виставляються Інвойси. Покупець зобов`язаний оплатити вартість тільки тієї кількості товару, яку він замовив відповідно до узгоджених Замовлень. Замовлення до митного оформлення не надано;

- п.2.4 контракту від 25.03.2022 №24/22 заявлено, що валютою платежу є євро або долар США. Умов, за яких конкретизується застосування певного виду валюти платежу, не зазначено;

- п.2.4 контракту від 25.03.2022 №24/22 передбачена наявність комерційної пропозиції, яка до оформлення не надана;

- у п.п. 3.1 вищезазначеного контракту оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умов: 100% передплата, або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення покупцем, що підтверджується ВМД. При цьому в інвойсі зазначено: «кредит 30 днів». Роз`яснень щодо строків оплати не надано;

- для підтвердження транспортних витрат надано довідку, згідно якої вартість транспортних послуг за маршрутом Галатадес (Греція) Держкордон України - складають 90000,00 грн. Договір заявка від 10.01.2023 б/н містить загальну вартість перевезення - 102000,00 грн. Оскільки довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 №599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення доданих транспортних витрат.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Оцінивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що декларантом були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що згідно п.1 та 2 контракту від 25.03.2022 №24/22 поставка товару здійснюється партіями, кількість яких узгоджується в замовленнях на кожну партію, що на підставі замовлень виставляються інвойси, що покупець зобов`язаний оплатити вартість тільки тієї кількості товару, яку він замовив відповідно до узгоджених замовлень, однак замовлення до митного оформлення не надано, суд зазначає, що враховуючи те, що на підставі замовлення виставляється інвойс, та що позивачем під час митного оформлення було надано копію рахунку-фактури (iнвойса) № INVT 9 від 10.01.2023, у відповідача була можливість встановити повну інформацію про поставку товару, зокрема його вартість.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано, яким чином ненадання позивачем копії замовлення впливає на митну вартість товару позивача.

Щодо посилань відповідача на те, що п.2.4 контракту від 25.03.2022 №24/22 заявлено, що валютою платежу є євро або долар США та що умов, за яких конкретизується застосування певного виду валюти платежу, не зазначено суд зазначає, що дана обставина також жодним чином не впливає на митну вартість ввезеного на територію України товару, а тому не може бути підставою для її коригування.

Щодо доводів відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що п.2.4 контракту від 25.03.2022 №24/22 передбачена наявність комерційної пропозиції, яка до оформлення не надана, суд зазначає, що такі доводи не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з контракту №22/24 його п.2.4 передбачає, що «Валютою платежу є євро або долар США».

При цьому, у відзиві відповідачем щодо цього зазначено, що у оскаржуваному рішенні була допущена технічна описка та саме пунктом 4.1 Контракту передбачено, що покупець здійснює вибір товару на підставі комерційної пропозиції постачальника. яка направляються останнім покупцеві для ознайомлення і узгодження по електронній пошті.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано, яким чином ненадання позивачем копії комерційної пропозиції впливає на митну вартість товару позивача.

Також суд приймає до уваги посилання позивача у позові, що Митним кодексом України не передбачено обов`язку декларанта надавати до митного оформлення комерційні пропозиції.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що у п. 3.1 вищезазначеного контракту оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умов: 100% передплата, або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення покупцем, що підтверджується ВМД та при цьому в інвойсі зазначено: «кредит 30 днів», а роз`яснень щодо строків оплати не надано суд зазначає, що вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що слово «кредит» є загальновідомим та таким, що використовується в українській мові, має такі синоніми: позика, позичка, розстрочка, та що має таке значення надання в борг матеріальних цінностей, грошей.

Відтак є очевидним, що зазначення в інвойсі таких умов оплати, як «кредит 30 днів» свідчить про те, що позивач отримав товар на умовах післяплати протягом 30 днів з дати митного оформлення.

Суд вважає, що розбіжність у формулюванні умов оплати (у контракті « 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем», у інвойсі «кредит 30 днів») та збільшення сторонами термінів оплати товару не є обставинами, які впливають на митну вартість товару.

Щодо посилань відповідача на те, що для підтвердження транспортних витрат надано довідку, згідно якої вартість транспортних послуг за маршрутом Галатадес (Греція) Держкордон України - складають 90000,00 грн. Договір заявка від 10.01.2023 б/н містить загальну вартість перевезення - 102000,00 грн. Оскільки довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 №599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення доданих транспортних витрат.

З матеріалів справи вбачається, що задля підтвердження розміру транспортних витрат декларантом було надано відповідачу довідку про транспортні витрати №11-1/01-2023 від 11.01.2023, яка містить таку інформацію: «Даним листом повідомляємо, що вартість транспортних витрат по транспортуванню вантажу автомобілем МАН, реєстраційний № CE7677BH/CE7577XT по маршруту:

Місце завантаження Галатадес (Греція) с. Черляни, Львівської області (Україна) складає:

- Місце завантаження Галатадес (Греція) Держ кордон Україна 90000,00 (Дев`яносто тисяч гривень 00 коп.) без ПДВ;

- Держ кордон Україна с. Черляни. Львівської області 12000,00 (Дванадцять тисяч гривень 00 коп.) без ПДВ.

Загальна вартість наданих послуг складає 102000,00 (сто дві тисячі гривень, 00 коп.) без ПДВ».

Отже суд погоджується з доводами позивача, що різниця між вартістю перевезення товару, що зазначена в довідці (90000,00 грн.), та вартістю перевезення товару, що зазначена в договорі-заявці від 10.01.2023 (102000,00 грн.), виникає через те, що в договорі-заявці зазначається загальна вартість перевезення товару за весь маршрут з Греції до с. Черляни Львівської області, а у довідці вартість перевезення поділена на частини в залежності від пункту призначення до державного кордону України та по території України відповідно.

Частиною 2 ст. 53 МК України (яка передбачає надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів) не визначено конкретних вимог щодо виду таких документів та інформації, яка додатково повинна там зазначатися, а тому надані позивачем довідки є належними документами, що містять відомості про вартість перевезення товарів.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів (Постанова Верховного Суду у справі № 804/16553/14 від 31.05.2019).

Судом встановлено, що у оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, найменування товару (який зазначено як «апельсини солодкі свіжі (пупкові). Призначені для громадського харчування.», тоді як у митній декларації позивача товар «апельсини свіжі, сорту NAVALINES») та його вартості за одиницю товару митний орган не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, характеристик таких товарів, умов поставки, комерційних умов тощо всупереч положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Також, копії зазначеної у оскаржуваному рішенні декларації, на підставі якої здійснювалось визначення митної вартості товару, до суду не надано.

Отже, суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення та картка відмови, прийняті Чернівецькою митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 2147,20 грн. судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Чернівецької митниці за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Також позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6500,00 грн.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду:

1) договір №0101-23/ЮП про надання юридичних послуг від 01.01.2023, який укладено між адвокатом Ситник Олегом Петровичем та ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» (клієнт), додаток №1 до договору (прайс);

2) замовлення №26-23UA45U0;

3) додаткову угоду №26-23UA45U0 від 09.06.2023 до договору, за умовами п.2 та 3 якої сторонами погоджено, що сума винагороди адвокату за підготовку позову складає 5000,00 грн. виходячи з нижченаведеного розрахунку. Відповідно до пп. 2, п. 1 додатку № 1 до Договору вартість послуги з підготовки позовної заяви майнового характеру становить 5% від ціни такого позову, але не менше 5000,00 грн. Таким чином, вартість послуги з підготовки Позову становить: 34343,52 грн. (ціна позову) х 5% = 1717,176 грн., а оскільки отриманий добуток менше 5000,00 грн., то сума винагороду округляється до 5000,00 грн. Сторонами погоджено, що сума винагороди Адвокату за представництво в суді першої інстанції складає 1500,00 грн. за одне судове засідання відповідно до пп. 6, п. 1 додатку № 1 до Договору. У випадку розгляду судом справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (письмове провадження) вартість представництва в суді першої інстанції складає 1500,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №480/3172/20.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для позивача, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку статті 262 КАС України, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з Чернівецької митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів № UA408000/2023/000008/2 від 12.01.2023.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Чернівецької митниці № UA408020/2023/000042 від 12.01.2023.

Стягнути з Чернівецької митниці за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» судовий збір у розмірі 2147,20 грн та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» (вул. Центральна, 1, с. Бурлача Балка, м. Чорноморськ, Одеська обл, 68094, ).

Відповідач Чернівецька митниця (вул. вул. Руська, 248М, м. Чернівці, 58023, код ЄДРПОУ ВП 43971359).

Суддя О.А. Вовченко