Справа № 500/616/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/616/23 пров. № А/857/9911/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року у справі № 500/616/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Подлісна І.М., -

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу державного контролю у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №324663 від 02.01.2023 до ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.01.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з питань безпеки на транспорті Сушком В. була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №324663, відповідно до якої постановлено стягнути з позивача штраф на суму 17000 гривень.

Винесення даної постанови відповідач мотивував тим, що позивач 02.11.2022 11 год 18 хв. А/Д Н-18 12 км. Івано-Франківськ-Тернопіль допущено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність, за яке передбачена абзацом 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтями 48 цього Закону.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з питань безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №324663 від 02.01.2023; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, зокрема, просив скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі №500/616/23 та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про те, що у межах позову не було порушено питання, що позивач є неналежним автомобільним перевізником.

Положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія пред`явлення для перевірки відповідних документів.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується, що у водія відсутні документи на вантаж. Особа, яка представилася як ОСОБА_1 не зазначив, що він є невідповідним перевізником.

Позивач не надав на розгляд акта №324953 від 02.11.2022 жодних документів на вантаж та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Такі документи не надані до суду.

Відповідач також звернув увагу, що судом першої інстанції не було досліджено питання щодо відсутності на час перевірки службового посвідчення та направлення на перевірку факт звернення до водія транспортного засобу без представлення назви посади, прізвища, не пред`явлення службового посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) та повідомити про причину зупинення транспортного засобу не може бути підставою відсутності права на її проведення.

Оскільки судом не було досліджено фат відсутності даних документів у працівників Укртрансбезпеки на час проведення перевірки. Перевірка проводилася посадовими особами у форменому одязі, а автомобільним перевізником не було заявлено вимоги на пред`явлення даних документів.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області, здійснювались заходи державного нагляду (контролю) на автомобільному транспорті, шляхом проведення рейдової перевірки 02.11.2022 на а.д. Н-18, 12 км, Івано-Франківська область, перевірено транспортний засіб марки IVEKO 59.12, реєстраційний номер НОМЕР_1 , (серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_3 . Автомобіль марки IVEKO 59.12 реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва реєстрації транспортного засобу належить автомобільному перевізнику ОСОБА_1 .

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснювалася на підставі направлення на рейдову перевірку №013365 від 31.10.2022 та графіка проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області на період з 21.10.2022 по 06.11.2022.

За результатами проведення рейдової перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №324953 від 02.11.2022, в якому зазначено, що транспортним засобом IVEKO 59.12, реєстраційний номер НОМЕР_1 перевозили вантаж, а саме бетонні конструкції для огорожі. На момент перевірки у водія ОСОБА_2 відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж та протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено вимоги Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 та статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №324953 від 02.11.2022 водій ОСОБА_2 не надав пояснення про причини порушення. В графі «Пояснення водія про причини порушень» посадовою особою Укртрансбезпеки зроблено запис про відмову водія надати пояснення та підписувати акт.

На підставі факту встановлення автомобільного перевізника як ОСОБА_1 , направлено на розгляд до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області.

Про розгляд акту №324953 від 02.11.2022, позивача було інформовано листом- повідомленням №44656/39/24-22. Направлення даного повідомлення рекомендованим листом підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 05.10.2022, відправлення 792.

Тож, за результатами розгляду акту №324953 від 02.11.2022, що відбувся 20.12.2022, (позивач з`явився). Розгляд акту було перенесено на 27.12.2022. Начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області винесено постанову №324663 про застосування адміністративно - господарського штрафу до ОСОБА_1 , у сумі 17000 грн., за порушення вимог ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абзацом 3 частиною 1 статі 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись з правомірністю вказаної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що спірним у даній справі є не наявність порушення, які зафіксовані в акті перевірки, а належності позивача до автомобільних перевізників в розумінні Закону №2344-III.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд першої інстанції встановив, що 02.11.2022 протягом всієї розмови з водієм транспортного засобу, що належить позивачу, посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті, що проводили рейдову перевірку не задавали жодних запитань щодо наявності документів на вантаж у водія транспортного засобу такі документи надати для ознайомлення, увага посадових осіб державного нагляду (Контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті була зосереджена на документації щодо тахографу.

Справу ж розглядав Відповідач, тобто посадові особи відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті іншої області, які виключно на підставі наявного акту винесли оскаржувану постанову, при тому, що в матеріалах справи був наявний відеозапис з нагрудних камер посадових осіб, що проводили перевірку. На вказаному відео відсутні будь-які вимоги надати документи на вантаж, зокрема товарно-транспортну накладну.

Обов`язок пред`явити посадовим особам, що уповноважені на проведення рейдової перевірки, відповідні документи у водія виникає з моменту, пред`явлення такої вимоги - порушення абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в діях водія та безпосередньо перевізника не було.

Таким чином оскаржувана постанова є такою, що не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та такою, що видана необґрунтовано, тобто без з`ясування та урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), отже, це рішення є таким, що підлягає скасуванню судом як протиправне.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 за №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

За змістом ст. 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ст. 6 Закону №2344-ІІІ (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п. 4 зазначеного Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 п. 5 Положення №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначається Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок №1567).

Відповідно до п. 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 4 Порядку №1567 встановлено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Таким чином, Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, уповноважене здійснювати державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, зокрема, шляхом здійснення рейдових перевірок та притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з п.п. 26 та 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону №2344-ІІІ встановлено, що водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

За змістом п.п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, ст. 18 Закону №2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення №340).

Пунктом 1.3 Положення №340 визначено, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі Інструкція №385).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції №385 адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа «k», характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу «w», ефективного кола шини «l», а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін «адаптація тахографа до транспортного засобу», за визначенням ЄУТР (994_016), - «калібрування».

Пунктом 1.4 Інструкції №385 також визначено, що контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями п. 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п. 2.5 Інструкції №385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції №385 визначено, що пункти сервісу тахографів виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Згідно з положеннями п. 1.4 Інструкції №385 ПСТ пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.7 Інструкції №385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 5.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210x297 мм) щільністю 100 г/кв. м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

Згідно з п. 3.5. Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.

Відповідно до п.3.6. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Проаналізувавши викладене у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити транспортний засіб, який здійснює вантажні перевезення усіма належними документами, зокрема, товарно-транспортною накладною, а також діючим протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Колегія суддів критично оцінює позицію суду першої інстанції, що спірним у справі є не наявність порушень, які зафіксовані в акті перевірки, а належність позивача до автомобільних перевізників, оскільки саме ця обставина (позивач є перевізником) у межах спірних правовідносин не оспорюється жодною із сторін.

Стосовно доводів про відсутність службового посвідчення та направлення на перевірку, колегія суддів зазначає таке.

Так, позивач вказав, що під час здійснення перевірки від 02.11.2022 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби країни з безпеки на транспорті всупереч вказаних вимог законодавства не було пред`явлено направлення на перевірку та не повідомлено причини зупинки транспортного засобу , тобто немає жодних доказів на підтвердження наявності законних повноважень у посадових осіб на проведення рейдової перевірки транспортного засобу позивача на А/Д Н-18 12 км Івано-Франківськ Тернопіль.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (п.п.12, 13 Порядку №1567).

Згідно з п. 16 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

При цьому як зазначено вище згідно з п. 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

До матеріалів справи відповідачем разом із відзивом на підтвердження наявності повноважень проведення перевірки до матеріалів справи надано копії: щотижневого графіку проведення рейдових перевірок відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Укртрансбезпеки у період з 31.10.2022 по 06.11.2022 на виконання окремого доручення Укртрансбезпеки від 05.05.2018 №320/03/13-18; направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №013065 від 31.10.2022, виданого ОСОБА_3 ; службового посвідчення №2550, виданого ОСОБА_3 03.02.2022, дійсного станом на момент проведення перевірки.

Доцільно зауважити, що факту витребовування водієм до пред`явлення відповідного посвідчення водієм позивача не встановлено.

Вимоги Порядку №1567 передбачають необхідність наявності, а не пред`явлення такого посвідчення та направлення. Очевидно, на вимогу водія відповідні документи були б надані для ознайомлення.

За таких обставин, відповідні доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, позивач у тексті позовної заяви вказує, що 02.11.2022 протягом всієї розмови з водієм транспортного засобу, що належить позивачу, посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті, що проводили рейдову перевірку не задавали жодних запитань щодо наявності документів на вантаж у водія транспортного засобу такі документи надати для ознайомлення, увага посадових осіб державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті була зосереджена на документації щодо тахографу.

Обов`язок пред`явити посадовим особам, що уповноважені на проведення рейдової перевірки, відповідні документи у водія виникає з моменту пред`явлення такої вимоги порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ в діях водія та безпосередньо перевізника не було.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не висловлено незгоду щодо того, що порушення щодо відсутності відповідних документів при перевірці ним допущено. При цьому, ні до позовної заяви, ні згодом позивачем не надано товарно-транспортної накладної, протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу не надано. Такі документи не надані і при розгляді справи про порушення та застосування адміністративно-господарських санкцій. Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що на відповідних засіданнях представник позивача був присутнім та в межах цієї справи відповідна процедура не оскаржується, застережень щодо порядку її проведення не висловлено.

Отже, висновки про відсутність відповідних документів є правомірними.

Колегія суддів зауважує, що саме позивач, як автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити водія транспортного засобу документами, необхідними для здійснення перевезення до моменту початку здійснення такого перевезення.

Колегія суддів не встановила порушень з боку відповідача щодо юридичної кваліфікації правопорушення, вчиненого позивачем.

Особливу увагу суд апеляційної уваги звертає на те, що обидві сторони покликаються на запис нагрудних камер та долучили відповідний відеозапис до матеріалів справи.

Колегією суддів проаналізовано надані відеоматеріали та диск CD-R та зазначає таке.

Суд апеляційної інстанції подивований висновками суду першої інстанції з покликаннями на відеофіксацію та відповідний диск, на якому такий зафіксовано та надано до суду, оскільки при відтворенні відповідного диску (долученого до матеріалів справи) (а.с.-49) відсутній звук та неможливо відтворити хто і про що запитував та відповідав.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Разом з цим, за змістом ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому наданий CD-R диск з відеоматеріалами не може оцінюватися судом як доказ, оскільки такий отриманий з недотриманням умов, що встановлені ст. 99 КАС України.

За таких обставин, усі покликання на відеоматеріали колегія суддів залишає поза увагою.

Оцінюючи викладене у сукупності, колегія суддів встановила те, що позивач здійснював перевезення вантажів, під час рейдової перевірки виявлено відсутність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та товарно-транспортної накладної, що підтверджується записом у акті акта №324953 від 02.11.2022, а позивачем не спростовувалась дана обставина щодо їх відсутності.

Вказане свідчить про наявність правових підстав для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про протиправність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №324663 від 02.01.2023 до ОСОБА_1 є такими, що не підтверджені письмовими доказами долученими до матеріалів справи, спростовані в ході судового розгляду, а тому оскаржувана постанова не відповідає критеріям правомірності відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, з урахуванням висновків встановлених вище та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову повністю.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року у справі № 500/616/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 17 серпня 2023 року