Справа № 280/6017/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 280/6017/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року (суддя Новікова І.В.) у справі №280/6017/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку позивачу «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015, 2016, 2017 роки;

зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити на користь позивача «грошову допомогу на оздоровлення» передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди" та "індексації грошового забезпечення» за 2015, 2016, 2017 роки;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення».

В обгрунутвання заявлених вимог позивач посилався на те, що в період його проходження військової служби в ВЧ НОМЕР_1 нарахування грошового забезпечення проводилось не в повному обсязі, а саме грошова допомога на оздоровлення та грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки виплачувалась без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року

адміністративний позов задоволено.

Рішення суду фактично мотивовано тим, що індексація грошового забезпечення та щомісячна додаткова грошова винагорода повинні враховуватися при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки. Такі висновки суд обгрунтував тим, що додаткова грошова винагород є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому підлягає врахуванню при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки. Щодо врахування індексації, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-XII, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога па оздоровлення» та «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач висловлює свою незгоду з висновками суду першої інстанції щодо необхідності врахування індексація грошового забезпечення та щомісячна додаткова грошова винагорода повинні враховуватися при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки. Фактично позиція відповідача полягає у тому, що ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прямо визначено види грошового забезпечення, які входять до складу грошового забезпечення військовослужбовця та які враховуються при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки. Оскільки індексація грошового забезпечення та додаткова грошова винагорода не входять до структури грошового забезпечення військовослужбовця, то, за позицією відповідача, вони не повинні враховуватися при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки. Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що позивачем пропущені строки звернення до суду, які передбачені статтею 233 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині ВЧ НОМЕР_1 , а з 17.11.2017 позивача звільнено з військової служби.

При обрахунку розміру «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 20П-XІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015, 2016, 2017 роки протиправно не враховував «щомісячну додаткову грошову винагороду» та «індексацію грошового забезпечення».

Також при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправно не врахував «щомісячну додаткову грошову винагороду» та «індексацію грошового забезпечення».

Позивач вважав, що така протиправна бездіяльність відповідача призвела до того, що позивачу в неповному обсязі здійснено нарахування та виплату «грошової допомоги на оздоровлення» за 2015, 2016, 2017 роки та «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій», у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Щодо врахування індексації грошового забезпечення при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки.

Суд першої інстанції, проаналізувавши положення Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (Закон №2017-ІІІ), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Закон №1282-ХІІ), Порядку №1078, якими врегульовано механізм проведення індексації, її мета та правова природа, обгрунтовано виходив з того, що незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-XII, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога па оздоровлення» та «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078.

У свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року справа №638/9697/17 (провадження №К/9901/30616/18) від 11 грудня 2019 у справі №638/5794/17 (провадження №К/9901/22230/18), від 27 грудня 2019 у справі №643/11749/17 (провадження №К 9901/24713/18).

Щодо врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у відповідності до статті 9 Закону №2011-XII місячне грошове забезпечення складається з його основних та щомісячних додаткових видів, до яких входять підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер.

У свою чергу, статтею 10-1 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям виплачується грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення, яка являється складовою грошового забезпечення.

Отже, при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Щомісячна додаткова грошова допомога, яка передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 №889 та яка виплачувалася позивачу, мала систематичний характер.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, щомісячна додаткова грошова винагорода є додатковим видом грошового забезпечення, носить систематичний характер, а тому повинна враховуватися при розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Щодо аргументів відповідача про порушення строків звернення з позовом до суду, які передбачені статтею 233 КЗпП України.

Так, відповідач посилається на положення ст.233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022), якою передбачено те, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Так, дійсно вказана норма права, в редакції з 9.07.2022, встановлює строки звернення з позовом до суду у справах про стягнення належних працівнику сум, що належать йому при звільнені.

В той же час, позивача зі служби було звільнено в 2017 році і на той час положення статті 233 КЗпП України не передбачали обмежень будь-яким строком звернення з позовом до суду про стягнення належних працівнику сум.

Таким чином, враховуючи те, що право позивача було порушено до внесення змін до статті 233 КЗпП України, а у відповідності до ст..58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то застосування положень ч.2 ст.233 КЗпП України в новій редакції до правовідносин, які фактично виникли у 2017 році буде суперечити Основному закону.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №280/6017/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст..ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 17.08.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк