Справа № 280/3317/21
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2023 року м.Дніпросправа № 280/3317/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Добродняк І.Ю., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 280/3317/21 (суддя Сацький Р.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні з 12.09.2018 по день фактичної виплати, а саме по 25.03.2021, включно;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 12.09.2018 по 25.03.2021, включно у розмірі 238 619,48 грн без відрахування з цієї суми податків та зборів.

Також у позовній заяві містилося клопотання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 280/6324/20 було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 12.09.2018 роки. На виконання вказаного рішення 25.03.2021 відповідач здійснив виплату індексації. У зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні позивача, виникають підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, та отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення за вказаним рішенням суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 12.09.2018 по день фактичної виплати, а саме по 25.03.2021;

-стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 12.09.2018 по 25.03.2021 включно у розмірі 3554 грн 48 коп, з відрахуванням з цієї суми податків та зборів.

Також судом стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що кошти, які були стягнуті на користь позивача за рішенням суду, не входили до сум, які належали йому до виплати при звільненні. Отже, за наявності спору, що стосується розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ч. 1 ст. 117 КЗпП України є безпідставним.

Позивач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог позивач не оскаржив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командувача Військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2018 № 247 позивач був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; має статус ветерена війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 280/6324/20 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 . Судом визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 12.09.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 12.09.2018.

12 березня 2021 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду повернуто апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду.

На виконання рішення суду, позивач отримав від відповідача індексацію у розмірі 4185 грн 63 коп, що підтверджується платіжним дорученням № 1144 від 25.03.2021р.

30 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме по день фактичної виплати йому індексації грошового забезпечення.

Листом №2194 від 07.04.2021 військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні заяви позивача та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати грошової індексації) при звільненні протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, враховуючи принцип розумності, справедливості та співмірності, є присудження на користь позивача суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені у розмірі 3554,48 грн.. Обраховуючи суму нарахування, суд першої інстанції враховував правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, висловлені у справах з подібними правовідносинами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (у редакції, чинній на час звільнення позивача) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Разом з тим, вказаними вище нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спор.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.10.2019 року у справі № 2340/4192/18 та від 20.05.2020 року у справі № 816/1640/17.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Факт їх не виплати в установлений строк, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст.117 КЗпП України.

Згідно з матеріалами справи, з 12.09.2018р. позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Рішення суду про нарахування та виплату на користь позивача індексації грошового забезпечення фактично виконано відповідачем 25.03.2021, коли відповідна сума надійшла на розрахунковий рахунок позивача.

Таким чином, відповідачем проведено фактичний розрахунок з позивачем у зв`язку з його звільненням поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України.

Відтак, з огляду на вказані правові приписи та встановлені обставини справи, позивач набув право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, визначеного ст.117 КЗпП України.

Судом встановлено, що згідно довідки від 15.04.2021 за вих. № 536/1 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні 2 місяці, що передують виключенню зі списків особового складу позивачу нараховані 16 494,30 грн, в т.ч. за липень 2018 року в сумі 9779,35 грн та за серпень 2018 року в сумі 6714,95 грн.

Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 16 494,30 грн/62 дні (2 місяці) = 266,04 грн.

Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 266,04 грн (9779,35 грн + 6714,95 грн)/62 дні (кількість днів у липні, серпні 2018 року).

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем здійснено лише 25.03.2021, при виключенні його із списків особового складу частини ще 12.09.2018, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за вказаний період із розрахунку 266,04 грн за 925 днів затримки складатиме 246 087 грн 00 коп.

При вирішенні даного спору суд вважав за доцільне застосувати принцип співмірності, з урахуванням розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставин, за яких було встановлено наявність заборгованості, а також дій відповідача щодо її виплати тощо.

Така позиція суду узгоджується з позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, від 24.07.2019 у справі № 805/3167/18-а, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі № 662/1626/17, від 17.01.2019 у справі № 2-1579/11.

Оскільки відповідач здійснив остаточний розрахунок усіх належних сум з позивачем лише 25.03.2021 і їх розмір склав 4185,63 грн, і є значно меншим від нарахованого позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 246 087 грн 00 коп, суд застосував до спірних правовідносин принцип співмірності.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 3554 грн 48 коп, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Така позиція суду щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин узгоджується із позиціями, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 806/345/16, від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а, а також у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач у апеляційній скарзі не висловив свою незгоду із проведеним судом розрахунком сум, що підлягають стягненню на користь позивача

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, не наводить жодного доводу чи заперечень стосовно вирішеного судом клопотання при розподілі судових витрат в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, тому колегія суддів в цій частині не надає оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 280/3317/21 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.І. Малиш