Справа № 420/12794/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України за результатом розгляду якого позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань присвоєння спортивних звань Міністерства молоді та спорту України, оформлене протоколом №1 від 27.03.2023 року, в частині відмови ОСОБА_1 в присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту» з гандболу;

зобов`язати Міністерство молоді спорту України присвоїти ОСОБА_1 спортивне звання «Майстер спорту» з гандболу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.08.2022 року він звернувся із заявою (клопотанням) до Міністра молоді та спорту України про забезпечення реалізації закріпленого законодавством України права на присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу шляхом розгляду матеріалів на засіданні Комісії з питань присвоєння спортивних звань. За результатами звернення матеріали відносно позивача були розглянуті на засіданні Комісії з питань присвоєння спортивних звань Мінмолодьспорту та протоколом №4 від 06.09.22 року було прийнято рішення про відмову у присвоєнні позивачу спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу через нібито невідповідність вимогам п.8 розділу III «Умови присвоєння спортивних звань» Положення про Єдину спортивну класифікацію України, а саме у зв`язку із тим, що з 22 ігор чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд Суперліги сезону 2020-2021 р.р. згідно з протоколами змагань я був заявлений у 14-ти протоколах, а моя ігрова активність зафіксована та підтверджена лише у 3-х.

Вважаючи рішення Комісії з питань присвоєння спортивних звань Мінмолодьспорту, оформлене протоколом №4 від 06.09.22 року, в частині відмови у присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу, необгрунтованим, безпідставним та таким, що порушує права та інтереси, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом. Рішенням суду у справі №420/16930/22 від 25 січня 2023 року позовні вимоги було задоволено, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань присвоєння спортивних звань Міністерства молоді та спорту України, оформлене протоколом №4 від 06.09.22 року, в частині відмови ОСОБА_2 в присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу та зобов`язано Міністерство молоді та спорту України повторно розглянути питання щодо присвоєння ОСОБА_1 відповідного звання.

На виконання рішення суду у справі №420/16930/22 від 25.01.23 р. позивач отримав від Міністерства молоді та спорту України лист з копією витягу з протоколу №1 засідання Комісії з питань присвоєння спортивних звань Мінмолодьспорту від 21.03.23 року, згідно з яким позивачу відмовлено у присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу відмовлено з тих самих підстав, що фігурували в попередньому (оспорюваному та визнаному судом протиправним) рішенні про невідповідність вимогам п.8 розділу III «Умови присвоєння спортивних звань» Положення про Єдину спортивну класифікацію України, а саме у зв`язку із тим, що з 24-х (хоча насправді 22-х) ігор чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд (суперліга) сезону 2020-2021 р.р. згідно протоколів змагань позивач був заявлений у 14-ти протоколах, лише у 3 з яких зафіксована ігрова активність.

Позивач вказує, що судом встановлено виконання ним усіх кваліфікаційних норм та вимог до спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу, передбачених пунктом 8 розділу ІІІ «Умови присвоєння спортивних звань» Положення про Єдину спортивну класифікацію України, затвердженого Наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.10.2013 року за № 582.

Також, позивач зазначає, що судом встановлено протиправність та безпідставність відмови у присвоєнні йому спортивного звання «Майстер спорту України», що не потребує доказування при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи (позивач ОСОБА_1 та відповідач - Міністерство молоді та спорту України), стосовно яких встановлено ці обставини.

Встановлена рішенням суду протиправність, на думку позивача, визначає скасування у межах нового провадження чинного рішення суб`єкта владних повноважень, оформленого протоколом №1 від 27 березня 2023 року, про відмову у присвоєнні йому спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу.

Позивач вважає, що Комісія з питань присвоєння спортивних звань двічі (спочатку протоколом №4 від 06.09.22р., а згодом протоколом №1 від 27.03.23р.) безпідставно та протиправно відмовляла у присвоєнні йому спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу, а також може здійснювати це в подальшому, коли судом буде зобов`язано лише повторно розглянути таке питання, найбільш ефективним засобом відновленням порушеного права є зобов`язання суб`єкта спортивне звання.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Міністерства молоді та спорту України надійшов відзив, в якому відповідач заперечує щодо доводів позовної заяви. Відповідач зазначає, що протокол засідання комісії за своєю суттю не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 4 КАС України, позивачем невірно обраний спосіб судового захисту порушених, на його думку, прав та інтересів. При цьому, належним способом захисту у даній справі є оскарження саме рішення.

Таким чином, на думку відповідача, протокол № 1 засідання комісії з питань присвоєння спортивних звань від 27.03.2023 безпосередньо не створює ніяких правових наслідків для позивача, а тому відсутні підстави вважати, що прийняття оскаржуваного протоколу порушує права чи інтереси позивача.

Також, відповідач вказує, що саме Міністерство молоді та спорту України наділене повноваженнями щодо присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України», а не Суд.

Крім того на думку відповідача, спортивне звання «Майстер спорту» не відповідає Положенню про Єдину спортивну класифікацію України затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.10.2013 №582.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в яких повністю підтримано позовні вимоги.

Відповідач надав до суду заперечення проти відповіді на відзив, в яких вважає позов необґрунтованим фактично з тих самих підстав, щол зазначені у відзиві на позовну заяву.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Громадська організація «Федерація гандболу Одеської області» у зв`язку з виконанням нормативних вимог Єдиної спортивної класифікації України звернулася до Управління фізичної культури і спорту Одеської облдержадміністрації з проханням порушити клопотання про присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу, зокрема, ОСОБА_1 .

Управління фізичної культури і спорту Одеської обласної державної адміністрації листом від 08.11.2021 № 1677/01-14/1168 звернулося до Міністерства молоді та спорту України з проханням присвоїти спортивне звання «Майстер спорту України» з гандболу, зокрема, ОСОБА_1 .

Департамент олімпійського спорту Міністерства молоді та спорту листом від 26.11.2021 № 10242/4.6 повідомив, що надані до Мінмолодьспорту матеріали на присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу не відповідають вимогам пункту 8 розділу ІІІ «Умови присвоєння спортивних звань» Положення про Єдину спортивну класифікацію України, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 11.10.2013 № 582.

19.01.2022 року громадська організація «Федерація гандболу Одеської області» у зв`язку з виконанням нормативних вимог Єдиної спортивної класифікації України звернулася до Управління фізичної культури і спорту Одеської обласної державної адміністрації з проханням порушити клопотання про присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу, зокрема, ОСОБА_1 .

Управління фізичної культури і спорту Одеської обласної державної адміністрації листом від 10.02.2022 № 124/01-12/2-22/191 повторно звернулося до Міністерства молоді та спорту України з проханням присвоїти спортивне звання «Майстер спорту України» з гандболу, зокрема, ОСОБА_1 .

Департамент олімпійського спорту Міністерства молоді та спорту листом від 13.05.2022 № 2460/4.6 повідомив, що надані до Мінмолодьспорту матеріали на присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу не відповідають вимогам пункту 8 розділу ІІІ «Умови присвоєння спортивних звань» Положення про Єдину спортивну класифікацію України, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 11.10.2013 № 582.

03.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив забезпечити реалізацію закріпленого законодавством України права на присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу.

Відповідно до витягу з протоколу № 4 засідання Комісії з питань присвоєння спортивних звань Міністерства молоді та спорту України вирішено не підтримувати кандидатуру ОСОБА_1 для присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України». Результат голосування: за 7, проти 0, утрималися 2.

На звернення позивача відповідач листом від 28.09.2022 № 675/Ц-373/22/4.6 повідомив, що надані матеріали на присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу відповідно до Кваліфікаційних норм та вимог Єдиної спортивної класифікації України з олімпійських видів спорту, затверджених наказом Мінмолодьспорту від 17.04.2014 № 1258, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 травня 2014 за № 488/25265, було розглянуто Комісією з питань присвоєння спортивних звань та прийнято рішення про відмову (протокол № 4 від 06.09.2022) у зв`язку з невідповідністю вимогам пункту 8 розділу ІІІ Положення про Єдину спортивну класифікацію України, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 11.10.2013 № 582, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 4 листопада 2013 за № 1861/24393, а саме ОСОБА_1 з 22-х ігор чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд Суперліги сезону 2020-2021 рр. згідно з протоколами змагань був заявлений у 14-ти протоколах, а ігрова активність зафіксована та підтверджена лише у 3-х.

Рішенням суду від 25 січня 2023 року по справі №420/16930/22 позов ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань присвоєння спортивних звань Міністерства молоді та спорту України, оформлене протоколом № 4 від 06.09.2022 року, в частині відмови ОСОБА_1 в присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу. Зобов`язано Міністерство молоді та спорту України повторно розглянути питання щодо присвоєння ОСОБА_1 спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 з 22-х проведених турів Чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд Суперліги сезону 2020-2021 до заявочного листа стартового протоколу змагань був включений у 14 іграх (нормативна вимога включення до заявочного листка стартового протоколу змагань), в тому числі у 12 іграх брав участь у змагальній діяльності на рівні 30-50 відсотків ігрового часу (нормативна вимога участі у змагальній діяльності та гри не менше ніж 50 відсотків ігор за календарем відповідних змагань). Таким чином, з 22 турів (ігор) був заявлений та фактично грав у 12-ти, що складає 55 % усіх ігор за календарем змагань.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 року у справі №420/16930/22 Комісією з питань присвоєння спортивних звань повторно розглянуто питання стосовно присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання комісії з питань присвоєння спортивних звань від 27.03.2023 Комісією встановлено: « ОСОБА_3 надав роз`яснення, що відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Положення про ЄСКУ, в ігрових видах спорту кваліфікаційні норми та вимоги до спортивного звання «Майстер спорту України» та спортивних розрядів вважаються виконаними, якщо учасник команди був включений до заявочного листка стартового протоколу змагань, брав участь у змагальній діяльності і зіграв менше ніж 50 відсотків ігор за календарем відповідних змагань. ОСОБА_1 з 24-х ігор чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд (суперліга) сезону 2020-2021 рр. згідно протоколів змагань був заявлений у 14 протоколах, у 3 з яких його ігрова активність зафіксована».

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України 24.12.1993 року № 3808-XII «Про фізичну культуру і спорт» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №3808), Положенням про Міністерство молоді та спорту України, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 02.07.2014 року №220 (із змінами і доповненнями) (далі - Положення №220), Положенням про Єдину спортивну класифікацію України, затвердженим наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.10.2013 року №582, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.11.2013 року за № 1861/24393 (із змінами і доповненнями) (далі - Положення про ЄСКУ).

Відповідно до частин першої третьої статті 42 Закону №3808 Єдина спортивна класифікація України визначає порядок, умови та вимоги, необхідні для присвоєння спортсменам і тренерам спортивних звань та спортивних розрядів з видів спорту, визнаних в Україні. Єдина спортивна класифікація України затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, відповідно до затвердженого ним Положення про Єдину спортивну класифікацію України з урахуванням пропозицій всеукраїнських спортивних федерацій.

В Україні присвоюються такі спортивні звання: заслужений тренер України; заслужений майстер спорту України; майстер спорту України міжнародного класу; гросмейстер України; майстер спорту України.

Спортсменам, які виконали кваліфікаційні вимоги, передбачені Єдиною спортивною класифікацією України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, видає посвідчення про присвоєння відповідного спортивного звання.

Згідно з абзацами 1-2 пункту 1 Положення №220 Міністерство молоді та спорту України (Мінмолодьспорт) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінмолодьспорт є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у молодіжній сфері, сферах фізичної культури і спорту, національно-патріотичного виховання.

Відповідно до пункту 1 розділу I Положення про ЄСКУ єдина спортивна класифікація України визначає порядок, умови та вимоги, необхідні для присвоєння спортсменам і тренерам (тренерам-викладачам) спортивних звань та спортивних розрядів з видів спорту, визнаних в Україні.

Згідно з пунктом 1-2 розділу IV Положення про ЄСКУ спортивні звання присвоюються наказом Мінмолодьспорту України.

Згідно з пунктами 8-10 розділу IV Положення про ЄСКУ підставою для відмови у присвоєнні спортивного звання є: невиконання вимог цього Положення; невиконання кваліфікаційних норм та вимог до видів спорту, які затверджуються наказом Мінмолодьспорту України; виявлення недостовірної інформації в документах, які подано на присвоєння спортивного звання; довічна спортивна дискваліфікація спортсмена, у тому числі за порушення антидопінгових правил.

Для врегулювання спірних питань, пов`язаних з присвоєнням спортивних звань, наказом Мінмолодьспорту України утворюється постійно діюча комісія з питань присвоєння спортивних звань (далі - Комісія), яку очолює заступник Міністра молоді та спорту України з відповідного напряму діяльності.

Основними завданнями Комісії є: розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі їх повторного надходження в установленому порядку; розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі відсутності висновку або негативного висновку всеукраїнської спортивної федерації з відповідного виду спорту (спортивної федерації інвалідів); розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання "Заслужений тренер України" першому тренеру (тренеру-викладачу) спортсмена; розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання "Заслужений тренер України" тренеру, який виконав умови присвоєння спортивних звань, але не має відповідної освіти; розгляд питання щодо позбавлення спортивного звання; розгляд матеріалів для присвоєння спортивних звань іноземцям та особам без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах; забезпечення дотримання посадовими особами Мінмолодьспорту України установлених цим Положенням строків опрацювання відповідних матеріалів.

Порядок роботи Комісії визначається наказом Мінмолодьспорту України.

Наказом Мінмолодьспорту України від 10.12.2013 року №1223 «Про створення комісії з питань присвоєння спортивних звань та визначення порядку її роботи» створено постійно діючу комісію з питань присвоєння спортивних звань (далі також - Комісія) та затверджено її склад згідно з додатком. Визначено, що загальне керівництво діяльністю Комісії здійснює голова Комісії (у разі його відсутності - заступник голови Комісії); організаційною формою роботи Комісії є засідання, які проводяться у разі необхідності; підготовку матеріалів до засідань Комісії здійснює структурний підрозділ, до повноважень якого належать питання щодо присвоєння спортивних звань, за поданням структурного підрозділу, до повноважень якого віднесено координацію розвитку відповідного виду спорту; засідання Комісії є правомочним у разі присутності на ньому більш як половини її членів; рішення Комісії приймається на її засіданні шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх (у разі рівного розподілу голосів голос голови Комісії є вирішальним) та оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени Комісії.

Відповідно до додатку до наказу Мінмолодьспорту України від 10.12.2013 року №1223 затверджено склад комісії з питань присвоєння спортивних звань у кількості 12 членів.

Наказом Мінмолодьспорту України від 10.04.2017 року №1466 внесено зміни до Складу Комісії з питань присвоєння спортивних звань, затвердженого наказом Мінмолодьспорту України від 10.12.2013 №1223, виклавши його в новій редакції, що додається.

Відповідно до додатку до наказу Мінмолодьспорту України від 10.12.2013 року №1223 (в редакції наказу Мінмолодьспорту від 10.04.2017 року №1466) затверджено склад комісії з питань присвоєння спортивних звань у кількості 11 членів.

Згідно з статтею 42 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" (далі - Закон), Єдина спортивна класифікація України визначає порядок, умови та вимоги, необхідні для присвоєння спортсменам і тренерам спортивних звань та спортивних розрядів з видів спорту, визнаних в Україні. Єдина спортивна класифікація України затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, відповідно до затвердженого ним Положення про Єдину спортивну класифікацію України з урахуванням пропозицій всеукраїнських спортивних федерацій.

В Україні присвоюються такі спортивні звання: заслужений тренер України; заслужений майстер спорту України; майстер спорту України міжнародного класу; гросмейстер України; майстер спорту України.

Спортсменам, які виконали кваліфікаційні вимоги, передбачені Єдиною спортивною класифікацією України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, видає посвідчення про присвоєння відповідного спортивного звання.

Згідно із пунктом 1 розділу І Положення про Єдину спортивну класифікацію України затверджену наказом Мінмолодьспорту від 11.10.2013 №582 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 04.11.2013 за №1861/24393 (далі - Положення) Єдина спортивна класифікація України визначає порядок, умови та вимоги, необхідні для присвоєння спортсменам і тренерам (тренерам-викладачам) спортивних звань та спортивних розрядів з видів спорту, визнаних в Україні.

Відповідно до пункту 8 розділу III Положення в ігрових видах спорту кваліфікаційні норми та вимоги до спортивного звання "Майстер спорту України" та спортивних розрядів вважаються виконаними, якщо учасник команди був включений до заявочного листка стартового протоколу змагань, брав участь у змагальній діяльності і зіграв не менше ніж 50 відсотків ігор за календарем відповідних змагань.

У випадках неможливості проведення усіх ігор, передбачених календарем відповідних змагань чемпіонату України на відповідний рік, з незалежних від організатора причин (загроза поширення епідемії, пандемії та/або на час загрози військового, техногенного, природного чи іншого характеру), чемпіонат у відповідному спортивному сезоні вважається таким, що відбувся, якщо проведено не менш ніж 50 відсотків ігор, передбачених календарем таких змагань.

Відповідно до Додатку 15 Кваліфікаційних норм та вимог Єдиної спортивної класифікації України з олімпійських видів спорту (Гандбол), затверджених Наказом Міністерства молоді та спорту України від 17.04.2014 року за № 1258, на присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» претендують гравці команди, яка посіла 1-3 місце на чемпіонаті України (суперліга).

Згідно з пунктом 7, 8 розділу IV Положення у разі невідповідності матеріалів вимогам, передбаченим пунктами 2 та 3 цього розділу, структурний підрозділ Мінмолодьспорту України, до повноважень якого віднесено координацію розвитку виду спорту, письмово повідомляє установу, заклад, організацію (Міністерство освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, структурний підрозділ з фізичної культури та спорту обласних, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації), яка порушила клопотання, про відмову у присвоєнні спортивного звання.

Підставою для відмови у присвоєнні спортивного звання є:

невиконання вимог цього Положення;

невиконання кваліфікаційних норм та вимог до видів спорту, які затверджуються наказом Мінмолодьспорту України;

виявлення недостовірної інформації в документах, які подано на присвоєння спортивного звання;

довічна спортивна дискваліфікація спортсмена, у тому числі за порушення анти допінгових правил.

Також відповідно пункту 10 розділу IV Положення основними завданнями Комісії є:

розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі їх повторного надходження в установленому порядку;

розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі відсутності висновку або негативного висновку всеукраїнської спортивної федерації з відповідного виду спорту (спортивної федерації осіб з інвалідністю);

розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання "Заслужений тренер України" першому тренеру (тренеру-викладачу) спортсмена;

розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання "Заслужений тренер України" тренеру, який виконав умови присвоєння спортивних звань, але не має відповідної освіти;

розгляд питання щодо позбавлення спортивного звання;

розгляд матеріалів для присвоєння спортивних звань іноземцям та особам без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах;

забезпечення дотримання посадовими особами Мінмолодьспорту установлених цим Положенням строків опрацювання відповідних матеріалів.

Суд зазначає, що згідно рішення суду від 25.01.2023 року по справі №420/16930/22 встановлено, що ОСОБА_1 з 22-х проведених турів Чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд Суперліги сезону 2020-2021 до заявочного листа стартового протоколу змагань був включений у 14 іграх (нормативна вимога включення до заявочного листка стартового протоколу змагань), в тому числі у 12 іграх брав участь у змагальній діяльності на рівні 30-50 відсотків ігрового часу (нормативна вимога участі у змагальній діяльності та гри не менше ніж 50 відсотків ігор за календарем відповідних змагань). Таким чином, з 22 турів (ігор) був заявлений та фактично грав у 12-ти, що складає 55 % усіх ігор за календарем змагань.

Протоколом № 1 від 27.03.2023року засідання комісії з питань присвоєння спортивних звань ОСОБА_1 відмовлено у присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту України», оскільки ОСОБА_1 з 24-х ігор чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд (суперліга) сезону 2020-2021 рр. згідно протоколів змагань був заявлений у 14 протоколах, у 3 з яких його ігрова активність зафіксована та зазначено, що відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Положення про ЄСКУ, в ігрових видах спорту кваліфікаційні норми та вимоги до спортивного звання «Майстер спорту України» та спортивних розрядів вважаються виконаними, якщо учасник команди був включений до заявочного листка стартового протоколу змагань, брав участь у змагальній діяльності і зіграв менше ніж 50 відсотків ігор за календарем відповідних змагань.

Однак, суд вважає необхідним зазначити, що під час засідання Комісії з питань присвоєння спортивних змагань Міністерства молоді та спорту України не взято до уваги факти, які встановлені рішенням суду від 25.01.2023 року по справі №420/16930/22, що позивач з 22-х проведених турів Чемпіонату України з гандболу серед чоловічих команд Суперліги сезону 2020-2021 до заявочного листа стартового протоколу змагань був включений у 14 іграх (нормативна вимога включення до заявочного листка стартового протоколу змагань), в тому числі у 12 іграх брав участь у змагальній діяльності на рівні 30-50 відсотків ігрового часу (нормативна вимога участі у змагальній діяльності та гри не менше ніж 50 відсотків ігор за календарем відповідних змагань). Таким чином, з 22 турів (ігор) був заявлений та фактично грав у 12-ти, що складає 55 % усіх ігор за календарем змагань.

З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань присвоєння спортивних звань Міністерства молоді та спорту України, оформлене протоколом № 1 від 27.03.2023 року, в частині відмови ОСОБА_1 в присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу, оскільки позивач виконав кваліфікаційні норми та вимоги спортивного звання "Майстер спорту України" у відповідності до пункту 8 розділу III Положення в ігрових видах спорту.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача присвоїти ОСОБА_1 спортивне звання «Майстер спорту» з гандболу, суд зазначає наступне.

Верховний Суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У цій справі, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 року у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок: «…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким».

Аналогічна правова позиція неодноразово застосовувалася Верховним Судом, у постановах від 11.09.2019 року у справі №819/570/18, від 31.10.2019 року у справі № 802/1224/16-а, від 22.01.2020 року у справі №560/798/16-а та від 31.07.2020 року у справі № 810/2474/18), .від 03.03.2021 у справі №320/4182/20 (провадження №К/9901/31084/20).

Ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача. Судом вже визнавалась протиправність рішення відповідача та встановлювався факт участі позивача у 12-ти іграх, що складає 55 % усіх ігор за календарем змагань, яке надає йому право на отримання звання «Майстер спорту України». Однак, за наслідками виконання рішення суду, відповідачем не були враховані факти встановлені судом, тому з огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Міністерство молоді спорту України присвоїти ОСОБА_1 спортивне звання «Майстер спорту України» з гандболу, оскільки саме присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» було предметом розгляду Комісії з питань присвоєння спортивних звань.

Такий спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань присвоєння спортивних звань Міністерства молоді та спорту України, оформлене протоколом № 1 від 27.03.2023 року, в частині відмови ОСОБА_1 в присвоєнні спортивного звання «Майстер спорту України» з гандболу.

Зобов`язати Міністерство молоді спорту України присвоїти ОСОБА_1 спортивне звання «Майстер спорту України» з гандболу.

Стягнути з Міністерства молоді та спорту України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Міністерство молоді та спорту України (вул. Еспланадна, 42, м. Київ, 01601, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 18.08.2023 року.

Суддя Н.В. Бжассо