Справа № 520/6023/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 р. Справа № 520/6023/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 (головуючий суддя І інстанції: Білова О.В.) по справі № 520/6023/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріллет"

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бріллет" (далі - позивач), звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 335222 від 15 липня 2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до ТОВ «Бріллет» в розмірі 51 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідачем не вірно визначено суб`єкта правопорушення та безпідставно накладено стягнення на позивача, як власника транспортного засобу, оскільки під час здійснення відповідного перевезення позивач не виступав автомобільним перевізником, адже транспортний засіб переданий в оренду ФГ «Первомагро».

Також зазначив про порушення процедури розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, оскільки спірне рішення прийнято без повідомлення підприємства про час та місце розгляду справи.

З урахуванням наведеного вважало постанову від 15.07.2022 протиправною та просило суд її скасувати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 позов задоволено.

Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що з наданих водієм до перевірки документів, посадовими особами Укртрансбезпеки було встановлено, що автомобільним перевізником є ТОВ "Бріллет", яке надавало послуги з перевезення вантаж. Зауважує, що водій не вказував, що працює у іншого перевізника, не надавав під час перевірки будь-яких документів, які б свідчили про використання транспортного засобу на законних підставах іншим перевізником. Отже відповідачем вірно визначено суб`єкта правопорушення.

Крім того, вказує, що ним дотримано процедуру розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме завчасно повідомлено позивача про дату та час її розгляду засобами поштового зв`язку за його юридичною адресою. Натомість, ТОВ "Бріллет" не надало жодних доказів неможливості отримувати поштову кореспонденцію за адресою його реєстрації.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що у ході рейдової перевірки, проведеної 22.05.2022 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області на ділянці дороги 60 км а/д М-15 «Одеса - Рені» зупинений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 марки DAF, модель FT 95.380, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL, модель SN24, номерний знак НОМЕР_2 та перевірений на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Водій транспортного засобу надав до перевірки: свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (тягача та напівпричепа); товарно-транспортну накладну, посвідчення водія.

Під час перевірки встановлено, що зазначений транспортний засіб належить ТОВ «Бріллет» та використовується позивачем.

За результатами габаритно-вагового контролю відповідачем виявлено вантажне перевезення із перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а саме:

- загальна маса тягача разом з напівпричепом та вантажем становила 49,900 т. при нормативно допустимій 42 т для даного типу транспортного засобу;

- загальна маса транспортного засобу разом з напівпричепом та вантажем становила 49,900 т при нормативно допустимому 42 т;

- навантаження на строєну вісь напівпричепа-цистерни становить 31,55 т при нормі 24 т, що підтверджується талоном зважування № 9924 від 22.05.2022.

За результатами перевірки відповідачем складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0056038 від 22.05.2022.

08.07.2022 відповідач направив ТОВ «Бріллет» засобами поштового зв`язку повідомлення про виклик для розгляду справи на 15.07.2022 з 9.00 до 12.00, яке отримано позивачем 22.07.2022.

15.07.2021 Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області розглянуто справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої прийнято постанову № 335222 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ТОВ «Бріллет» в розмірі 51 000,00 грн за порушення вимог п. 22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачено ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу без відповідного дозволу.

Не погодившись з постановою відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в межах спірних правовідносин не виступав автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки транспортний засіб, у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий у користування іншій особі.

Одночасно з цим суд першої інстанції також дійшов висновку про порушення відповідачем процедури розгляду справи про порушення законодавства по автомобільний транспорт, а саме неналежне повідомлення позивача про час та місце її розгляду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III) на території України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, у сфері міжнародних автомобільних перевезень здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.

За текстом ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.

Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до частин 1,2 ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (ч. 4 ст. 48 Закону № 2344-III).

За ч. 2 ст. 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

За текстом ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спірним у цій справі є питання правомірності стягнення саме з власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника перевізником.

Судом встановлено, що відповідач визначив суб`єктом правопорушення ТОВ "Бріллет", як автомобільного перевізника вантажу зі слів водія транспортного засобу DAF, модель FT 95.380, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL, модель SN24, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 та наданого ним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу під час габаритно-вагового контролю.

Така інформація (про автомобільного перевізника) зазначена в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.05.2022 й саме ТОВ "Бріллет" відповідач запрошував на розгляд справи про порушення і щодо нього потім виніс спірну постанову.

Абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III визначено, що суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог ст. 1 Закону № 2344-III - автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

За правилами ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 цього Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, колегія суддів виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Приписами п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року, визначено, що перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Так, судом встановлено і визнається апелянтом, що під час проведення перевірки водієм транспортного засобу надавалась товарно-транспортна накладна серії ПЗО №426371 від 20.05.2022, в якій зазначено, що замовником, вантажовідправником та вантажоодержувачем кукурудзи, яка перевозилась транспортним засобом марки DAF з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та з напівпричіпом марки KOEGEL, номерний знак НОМЕР_2 є ФГ «Первомагро».

Доводи апелянта про те, що товарно-транспортна накладна не є документом, який засвідчує використання транспортного засобу автомобільним перевізником, отже правомірно не взята до уваги відповідачем при визначенні суб`єкта правопорушення, колегія суддів вважає помилковими, оскільки вказаний документ містить інформацію про перевізника товару.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, з 01.04.2022 користувачем транспортного засобу марки DAF з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 є ФГ «Первомагро», згідно договору оренди № 0104-22, від 01.04.2022 укладеному з ТОВ ТОВ «Бріллет» та актом прийому-передачі транспортного засобу № 1 від 01.04.2022.

Також, 04.04.2022 між ПРБМП «Комфорт» (Орендодавець) та ФГ «Первомагро» (Орендар) укладено договір оренди транспортного засобу № 1/040422 від 04.04.2022, на підставі якого орендодавець передав належний йому напівпричеп марки KOEGEL, д.н.з. НОМЕР_2 в оренду ФГ «Первомагро» для використання у власній господарській діяльності у строк з 04 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року, про що також свідчить акт прийому-передачі транспортного засобу № 1 від 04.04.2022.

Статтею 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 800 ЦК України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Отже, оскільки транспортний засіб передано позивачем в оренду ФГ «Первомагро», договір оренди є чинним, недійсним не визнавався, то саме наймач ФГ «Первомагро» є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ в межах спірних правовідносин, а не позивач.

Доводи апеляційної інстанції про відсутність факту видачі тимчасового реєстраційного документа, який підтверджує право користування транспортним засобом ФГ «Первомагро» правового значення для вирішення спору не мають, оскільки не спростовують юридичного факту передання позивачем транспортного засобу в оренду зазначеному вище господарству.

Крім того, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи колегія суддів виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Колегія суддів погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися), як на тому акцентує відповідач.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20 та від 01 червня 2023 року у справі № 640/39442/21.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача в межах спірних правовідносин статусу автомобільного перевізника та, як наслідок, не можливості визначення його суб`єктом відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Щодо доводів апелянта про дотримання ним процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до п. 25 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567) справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. (п.27 Порядку №1567).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 08.07.2022 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням №704 направив на юридичну адресу ТОВ "Бріллет" - вул. Сумська, 5, 4, м. Харків, Харківський район, Харківська область, 61002 повідомлення №20222/40/24-22 від 08.07.2022 про виклик на 15.07.2022 з 9.00 до 12.00.

Доказів обізнаності відповідача щодо іншої адреси провадження господарської діяльності ТОВ "Бріллет" матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Вказане вище свідчить, що відповідачем дотримано вимоги законодавства в частині належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про порушення Державною службою України з безпеки на транспорті процедури розгляду справи про порушення ТОВ "Бріллет" законодавства про транспорт.

Проте, вказане не спростовує правильності висновків суду першої інстанції щодо протиправності спірної постанови з огляду на невірне визначення відповідачем суб`єкта правопорушення.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за ст. 60 Закону № 2344-III та, як наслідок, протиправність постанови від 15.07.2022 та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 по справі № 520/6023/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова