Справа № 580/628/23
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року справа № 580/628/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 29.11.2022 №53 про відмову у проведенні перерахунку пенсії згідно Закону України Про державну службу;

- визнати протиправною відмову відповідачів у переведенні позивача на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати відповідачів зарахувати до стажу державної служби позивача час військової служби у Збройних силах Радянського Союзу з 14.05.1978 по 08.05.1980 (1 рік 11 місяців 25 днів);

- зобов`язати відповідачів перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" з моменту звернення із відповідною заявою, тобто з 22.11.2022, зобов`язавши виплатити йому різницю між фактично отриманою пенсією та належною до сплати сумою пенсії державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу", до часу здійснення перерахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскільки станом на 01.05.2016 позивач з урахуванням строку його військової служби мав стаж на посаді державної служби 20 років 2 місяці та 25 днів, а на момент звернення за переведенням на інший вид пенсії йому виповнилося повних 62 роки, то він має право на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII, однак відповідач протиправно не здійснив переведення на таку пенсію.

Ухвалою від 06.02.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 1 проти позову заперечив, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що діючим законодавством визначено чіткі умови при дотриманні яких особа має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, а саме: досягнення певного віку - 62 років для чоловіків; наявність страхового стажу - 35 років для чоловіків; наявність стажу державної служби - які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, або мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ; до набрання чинності Законом № 889-VІІІ (01.05.2016) не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723-ХІІ. Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 (запис № 8 від 18.12.2015) позивач звільнений із займаної посади достроково до закінчення терміну вивільнення, у зв`язку із ліквідацією Золотоніської об`єднаної держфінінспекції та скороченням штатної посади, пункт 1 статті 40 КЗпП України. Таким чином, вказує відповідач 1, станом на 01.05.2016 позивач не займав посаду державної служби. Відповідно до записів трудової книжки та розрахунку стажу, стаж позивача на державній службі становить: з 01.10.1997 по 31.12.2003 - 6 років 3 місяці; з 01.01.2004 по 18.12.2015 - 12 років. Сумарний стаж державної служби позивача становить 18 років 3 місяці, що не відповідає вимогам статті 37 Закону № 3723-ХІІ (не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби). Тому, враховуючи, що позивач на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ (01.05.2016) не займав посаду державної служби, а також не має достатнього стажу державної служби (не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ), відповідач 2 правомірно відмовив йому в пер

Щодо вимоги зарахувати до стажу державної служби позивача час військової служби у Збройних силах Радянського Союзу з 14.05.1978 по 08.05.1980 (1 рік 11 місяців 25 днів) відповідач 1 вказує, що діючим Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 25.03.2016 № 229, яким передбачено механізм обчислення стажу державної служби, не передбачено зарахування до стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби.

Відповідач 2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що згідно із записами трудової книжки позивач працював з 01.10.1997 по 18.12.2015 на посадах, віднесених до державної служби в Контрольно-ревізійному відділі у м. Золотоноша та Золотоніському районі (реорганізовано у Державну фінансову інспекцію в Черкаській області). Згідно з матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача на посадах віднесених до категорій посад державної служби становить 18 років 3 місяці. Щодо зарахування до стажу державної служби періоду проходження позивачем військової служби з 14.05.1978 по 08.05.1980 відповідач 2 вказує, що Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, було передбачено зарахування до стажу державної служби часу проходження військової служби. Однак, у зв`язку з набранням чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII постанова Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 втратила чинність. Статтею 3 Закону України "Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII визначено коло осіб, на яких поширюється дія даного Закону, відповідно до якої дія зазначеного закону не поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України. Тому, період проходження позивачем військової служби не зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за нормами Закону України Про державну службу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Суд встановив, що згідно із матеріалами пенсійної справи позивачу з 10.09.2015 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. У подальшому позивача переведено з 25.05.2020 на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

22.11.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

За принципом екстериторіальності заява позивача від 22.11.2022 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, за результатом розгляду якої відповідач 2 прийняв рішення від 29.11.2022 № 53 про відмову у переведенні перерахунку пенсії Згідно Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 . Пенсійний орган спірне рішення мотивував відсутністю необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державної служби та 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. При цьому, у оскаржуваному рішенні відповідач 2 встановив, що страховий стаж позивача становить 39 років 04 місяці 29 днів.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 06.12.2022 № 2300-0208-8/64947.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України Про державну службу № 889 VIII від 10.12.2015, день набрання чинності 01.05.2016 (далі Закон № 889-VІІІ).

Відповідно до п. 2 розд. XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16. 12. 1993 р. (далі Закон № 3723-ХІІ) крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. п. 10, 12 розд. XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, відповідно до чинних законодавчих актів, пенсії державним службовцям призначаються відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII Про державну службу за умов: досягнення ними пенсійного віку, наявності відповідного страхового стажу (35 років для чоловіків) та, не менше ніж 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 24 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державний службі станом на 1 травня 2016 року.

Стаж державної служби, до набрання чинності Закону № 889-VІІІ обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283 (далі Порядок № 283).

Згідно з п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховувалася робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів та на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Суд встановив, що також не заперечується відповідачами, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та розрахунку стажу позивач має стаж на державній службі: з 01.10.1997 по 31.12.2003 - 6 років 3 місяці; з 01.01.2004 по 18.12.2015 - 12 років, тобто сумарний стаж державної служби позивача становить 18 років 3 місяці.

При цьому, пенсійний орган не зарахував позивачу до стажу державної служби час військової служби позивача у Збройних Силах Радянського Союзу з 14.05.1978 по 08.05.1980 (1 рік 11 місяців 25 днів).

Суд критично оцінює доводи відповідачів, що період строкової військової служби позивача не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців відповідно до Закону № 889-VII, з огляду на таке.

Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_2 позивач з 14.05.1978 по 08.05.1980 проходив службу в Збройних Силах СРСР.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Також, згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII зазначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, період проходження позивачем військової служби 14.05.1978 по 08.05.1980 слід зарахувати до його загального стажу державної служби.

Таким чином, за умови зарахування періоду проходження військової служби до стажу державної служби, такий стаж позивача становитиме не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, у зв`язку із чим відмова відповідача у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби та призначенні пенсії (переведенні з одного виду пенсії на іншу) державного службовця є протиправною.

Встановлені судом обставини у справі вказують на те, що позивач досяг пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV, має необхідний страховий стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (при необхідних 20 років). Отже, з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII ОСОБА_1 має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.

Суд констатує, що на момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення на інший вид пенсії порядок призначення пенсії для державних службовців врегульований Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.

На виконання статті 46 Закон № 889-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби № 229 (далі Порядок № 229).

Згідно п. 6 Порядку № 229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону про державну службу.

А як уже зазначалось вище Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону України Про державну службу № 889-VII від 10.12.2015) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283).

Відповідно до пункту 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 14.09.2016 року № 622 (далі Порядок № 622) згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ Про державну службу мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 622 передбачено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-УІІІ Про державну службу не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають чоловіки, які досягли віку 62 роки.

Пунктом 4 Порядку № 622 визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пункт 1.9 Порядку № 22-1 передбачає, зокрема, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

За пунктом 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Суд констатує, що у ході судового розгляду справи шляхом перевірки аргументів доказами, встановлено, що на час звернення до відповідача із заявою про перехід із пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно із статтею 37 Закону України Про державну службу позивач досяг віку 62 роки, має відповідний страховий стаж та більше 20 років стажу державної служби, що дає йому право на призначення пенсії в порядку встановленому відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ Про державну службу як особі, що набула стажу державної служби не менше 20 років на момент вступу в дію Закону України Про державну службу № 889 VIII від 10.12.2015.

Враховуючи наведені обставини, суд зазначає, що у даному випадку результатом розгляду заяви позивача від 22.11.2022 про переведення на інший вид пенсії є рішення від 29.11.2022 № 53, яке, зважаючи на вищенаведене та положення частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, слід визнати протиправним та скасувати.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 1058-IV на пенсію за віком відповідно статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію звернувся до пенсійного органу 22.11.2022, нарахування та виплата такої пенсії повинно проводитись саме з дня звернення з відповідною заявою.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 29.11.2022 № 53 про відмову у проведенні перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) час військової служби у Збройних силах Союзу Радянських Соціалістичних Республік з 14.05.1978 по 08.05.1980 (1 рік 11 місяців 25 днів).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з 22.11.2022 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 1058-IV на пенсію за віком відповідно статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ з урахуванням виплачених сум пенсії.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ