Справа № 500/325/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/325/23 пров. № А/857/4950/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі № 500/325/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Мартиць О. І.,

час ухвалення рішення 07 березня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 07 березня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №79 від 21 грудня 2022 року відділу перерахунків пенсій №2 (м. Горішні Плавні) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не переведення його на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16 грудня 1993 року з 20 грудня 2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області зарахувати його трудовий стаж за періоди з 25 липня 1990 року по 09 червня 2000 року та з 24 травня 2006 року по 08 жовтня 2012 року до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16 грудня 1993 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області перевести його на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16 грудня 1993 року з 20 грудня 2022 року та здійснити відповідний перерахунок розміру пенсійних виплат на підставі довідки №02-47/07 від 20 грудня 2022 року про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби та довідки №02-45/07 від 20 грудня 2022 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Зазначає, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, у період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Однак посадові особи органів податкової служби, які мають спеціальне звання Законом №3723 та нормативно-правовими актами КМУ, не віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким чином, вважає, що підстави для призначення позивачу пенсії на підставі Закону України «Про державну службу» відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

20 грудня 2022 року у зв`язку із звільненням із посади державного службовця позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

До заяви надав наступні документи: паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, трудову книжку, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

На підставі поданої заяви та наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності винесено рішення від 21 грудня 2022 року №79 про відмову у переведенні з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу" у зв`язку з недостатністю стажу роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року, має 7 років 05 місяців 25 днів, що є менше 10 років, які передбачені діючим законодавством.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1900-0211-8/40121 від 28 грудня 2022 року повідомило позивача про вказане вище рішення.

У подальшому ОСОБА_1 05 січня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо обчислення стажу державного службовця.

Листом №219-83/Б-02/8-1900/23 від 23 січня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача, що згідно з матеріалами пенсійної електронної справи стаж роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців, становить 07 років 08 місяців 21 день, який обчислено з врахуванням наступних періодів з 22 червня 2000 року по 04 квітня 2005 року та з 21 серпня 2013 року по 01 травня 2016 року.

До стажу роботи, який дає право на призначення пенсії згідно з Законом №889 не зараховано періоди роботи в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання (інспектор податкової служби ІІ рангу, радник податкової служби ІІ рангу).

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся у суд за захистом своїх пенсійних прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення від 21 грудня 2022 року №79 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки спірні періоди роботи позивача з 25 липня 1990 року по 09 червня 2000 року та з 24 травня 2006 року по 08 жовтня 2012 року у органах державної податкової служби мають бути враховані до стажу роботи державної служби позивача, а тому враховуючи безперервність перебування позивача на службі органах державної податкової служби станом на 01 травня 2016 року та те, що ОСОБА_1 на час досягнення пенсійного віку працював на посаді державної служби, має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, останній має право на переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію згідно з Законом №3723-XII, тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача призначити таку пенсію з дня звернення, а саме: з 20 грудня 2022 року, зарахувавши спірні періоди його роботи з 25 липня 1990 року по 09 червня 2000 року та з 24 травня 2006 року по 08 жовтня 2012 року до стажу державної служби. Разом з тим, щодо позовної вимоги про здійснення відповідного перерахунку розміру пенсійних виплат позивачу на підставі довідки №02-47/07 від 20 грудня 2022 року про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби та довідки №02-45/07 від 20 грудня 2022 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), то в оскарженій відмові відповідача відсутні зауваження до вищевказаних довідок, оскільки такі не розглядались, а тому в цій частині позовних вимог відмовлено як передчасні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі ст.90 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі) за такою особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Таким чином, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у спірні періоди роботи працював в органах державної податкової служби, зокрема, з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21 вересня 1982 року та вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21 червня 2000 року, вбачається, що 25 липня 1990 року позивач призначений податковим інспектором відділу оподаткування кооперативних і громадських організацій в Збаразькій державній податковій інспекції (наказ №7л від 25.07.1990); 09 червня 2000 року звільнений з посади начальника Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції у тернопільській області у зв`язку з переходом на іншу роботу, п.5 ст.36 КЗпП України (наказ ДПА України від 09.06.2000 №601-0); 24 травня 2006 року призначений за конкурсом на посаду завідувача сектору контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів регіонального управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України в Тернопільській області (наказ №51-0 від 24.05.2006); 08 жовтня 2012 року звільнений з посади головного державного податкового ревізора - інспектора відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів регіонального управління Департаменту САТ ДПС України в Тернопільській області (наказ №19-0 від 08.10.2012).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII Про державну податкову службу в Україні (далі - Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

За змістом ст.4 Закону №509-XII державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади. Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-XII, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Згідно зі ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. При цьому, Законом №509-XII не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Крім того, п.342.4 ст.342 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз.1,2 п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, посадові особи державної податкової служби, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

За змістом п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув пенсійного віку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що він у спірні періоди роботи перебував на різних посадах в органах державної податкової служби. 12 січня 1995 року прийняв Присягу державного службовця, а також йому присвоювались спеціальні звання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу досягнув 62-річного віку, займав станом на 01 травня 2016 року посаду, робота на якій зараховується до державної служби, та мав стаж державної служби понад 10 років, а тому позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 20 грудня 2022 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з 20 грудня 2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що допущена судом неточність дати у резолютивній частині рішення суду (помилково вказано 25 липня 2022 року замість 20 грудня 2022 року) не впливає на правильність висновків суду та вирішення розглядуваного спору та може бути усунута судом в порядку ст.253 КАС України як описка судового рішення.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення від 21 грудня 2022 року №79 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки спірні періоди роботи позивача з 25 липня 1990 року по 09 червня 2000 року та з 24 травня 2006 року по 08 жовтня 2012 року у органах державної податкової служби мають бути враховані до стажу роботи державної служби позивача, а тому враховуючи безперервність перебування позивача на службі органах державної податкової служби станом на 01 травня 2016 року та те, що ОСОБА_1 на час досягнення пенсійного віку працював на посаді державної служби, має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, останній має право на переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію згідно з Законом №3723-XII, тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача призначити таку пенсію з дня звернення, а саме: з 20 грудня 2022 року, зарахувавши спірні періоди його роботи з 25 липня 1990 року по 09 червня 2000 року та з 24 травня 2006 року по 08 жовтня 2012 року до стажу державної служби.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №500/325/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 21 серпня 2023 року.