Справа № 600/4451/22-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4451/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

21 серпня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області №23 від 05.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії, яким було вирішено відмовити у призначенні пенсії ОСОБА_1 18.12.1961 р. у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за віком наступні періоди роботи ОСОБА_1 , зокрема: з 18.05.1988 по 25.10.1988 р., з 01.12.1988 р. по 30.04.1991 р., з 13.07.1991 р. по 21.06.1993 р., з 02.07.1993 р. по 11.09.1993 р.;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, що була виражена не зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області при призначенні та розрахунку пенсії ОСОБА_1 зарахувати до пільгового стажу періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.04.2023 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області №23 від 05.10.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 28.09.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду;

- в іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.04.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 28.09.2022 про призначення пенсії за віком не призведе до повного захисту прав позивача, для забезпечення якого необхідно задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач не подав відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.04.2023 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розрахунок стажу позивачу здійснено згідно вимог чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити , оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком - не менше 28 років. До страхового стажу позивача не зараховано зокрема: період роботи з 18.05.1988 по 25.10.1988, з 01.12.1988 по 30.04.1991, оскільки печатка, якою посвідчено дані записи не відповідають назві установи; період роботи з 13.07.1991 по 21.06.1993, оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи; період роботи з 02.07.1993 по 11.09.1993, оскільки не зазначена назва підприємства на яке було прийнято особу на роботу. Крім того, на думку відповідача, не має підстав для зарахуванню позивачу пільгового стажу за списком №1, оскільки за період виникнення спірних правовідносин позивач додаткові документи для зарахування стажу в пільговому обчисленні відповідачу не надав.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що відповідач протиправно відмовив йому у зарахуванні до страхового стажу періоди його роботи з 18.05.1988 по 25.10.1988 р., з 01.12.1988 р. по 30.04.1991 р., з 13.07.1991 р. по 21.06.1993 р., з 02.07.1993 р. по 11.09.1993 р., а також відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії не врахував періоди роботи: 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., як стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог абз. 10 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Наголосив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а обов`язок щодо правильності її заповнення покладено саме на роботодавця.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 містить, зокрема, наступні записи про періоди роботи:

- сторінки 8-9: з 18.05.1988 по 25.10.1988 р. позивач працював у «Учреждение ЮЕ 312/33 УВД Донецкого облисполкома», на посаді тракториста 6 розряду транспортного цеху та 25.10.1988 року був звільнений. Печатка при звільненні наявна, викладена синім кольором проте затерта, на ній можна розгледіти напис «Учреждение ЮЕЗ12/3...», тобто в даному випадку, печатка, якою посвідчено дані записи відповідає назві установи;

- сторінки 10-13: з 01.12.1988 по 30.04.1991 р. позивач працював у «Управление коммунальных котельных и тепловых сетей про «Октябрьуголь», на посаді водія машини ГАЗ-52 та 30.04.1991 року був звільнений. Печатка на сторінці 12 під записом про звільнення стоїть з наступними написами: Міністерство вугільної промисловості УРСР. Харцизьке виробниче об`єднання по видобутку вугілля «Жовтеньвугілля» Министерство угольной промышленности УРСР. Харцизское производственное объединение по добыче угля «Октябрьуголь». Напис по центру "Кировское управление жилищно-коммунальн. Хозяйства";

- сторінки 14-15: з 13.07.1991 по 21.06.1993 позивач працював у «Шахтоуправление «Зуевское» Октябрьское производственное объединение по добыче угля «Октябрьуголь» на посаді «проходчика поземного с полным рабочим днем». 21.06.1993 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Наявні номер наказу (нак. №618к від 21.06.1993р.) та підписи помічника директора з кадрів та інспектора відділу кадрів;

- сторінки 14-15, зазначено, що позивач 02.07.1993 року був прийнятий «проходчиком подземным с полным рабочим днем под землей», а 11.09.1993 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Наявні номера наказів про призначення на посаду та про звільнення, також стоїть підпис директора В.I. Гончарова і печатка "Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіра «Карбон».

Крім того, із змісту трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача встановлено, що до трудової книжки внесено, серед іншого, наступні періоди роботи підземним прохідником з повним робочим днем під землею: 10.02.1984 по 26.10.1984 - 8 місяців 16 днів; 13.07.1991 по 21.06.1993 - 1 рік 11 місяців 8 днів; 02.07.1993 по 11.09.1993 - 2 місяці 9 днів; 19.11.1993 по 18.06.1994 - 6 місяців 30 днів; 20.09.1994 по 01.11.1994 - 1 місяць 12 днів; 22.02.1995 по 17.07.1995 - 4 місяці 25 днів; 11.12.1995 по 21.06.1996 - 6 місяців 10 днів; 13.10.1997 по 21.01.1998 - 3 місяці 8 днів; 24.03.1998 по 18.07.1998 - 3 місяці 24 дні. Всього 5 років 22 дні.

28.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Чернівецькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ у Чернівецькій області від 05.10.2022 №23 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів з трудової книжки: період роботи з 18.05.1988 по 25.10.1988, з 01.12.1988 по 30.04.1991, оскільки печатка, якою посвідчено дані записи не відповідають назві установи; період роботи з 13.07.1991 по 21.06.1993, оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи; період роботи з 02.07.1993 по 11.09.1993, оскільки не зазначена назва підприємства на яке було прийнято особу на роботу.

Позивач не погодився із вказаною відмовою, вважає, що відповідачем протиправною не зарахувано до пільгового стажу періоди роботи: з 10.02.1984 по 26.10.1984., з 13.07.1991 по 21.06.1993 по 11.09.1993, з 19.11.1993 по 18.06.1994, з 20.09.1994 по 01.11.1994, з 22.02.1995 по 17.07.1995, з 11.12.1995 по 21.06.1996, з 13.10.1997 по 21.01.1998 по 18.07.1998, а тому звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки щодо періодів трудової діяльності (зайнятості).

Водночас, відповідачем при прийнятті рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії не давалась оцінка періодам трудової діяльності позивача з 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., які на думку позивача відносяться до роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався з відповідною заявою до відповідача про зарахування до пільгового стажу позивача вищезазначених періодів роботи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-ІV) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 рік - не менше 29 років.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються таку документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (Порядок № 637).

Відповідно до абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, в яких працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірних періоду його роботи.

Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

При цьому, відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача та вкладиші до нього є недійсними та недостовірними.

Таким чином, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки щодо періодів трудової діяльності (зайнятості).

Згідно із абзацом 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до п. 1.2 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб сервісний центр).

Форма заяви про призначення пенсії наведена в Додатку 2 Порядку № 22-1.

Згідно із п. 4.1 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно із п. 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень ст. 44 Закону №1058-IV та положень п. 4.3, 4,7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався з відповідною заявою до відповідача про зарахування до пільгового стажу позивача вищезазначених періодів роботи. Відповідачем при прийнятті рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії не давалась оцінка періодам трудової діяльності позивача з 10.02.1984 р. по 26.10.1984 р., 13.07.1991 по 21.06.1993 р. по 11.09.1993 р., 19.11.1993 по 18.06.1994 р., 20.09.1994 р. по 01.11.1994 р., 22.02.1995 р. по 17.07.1995 р., 11.12.1995 р. по 21.06.1996 р., 13.10.1997 р. по 21.01.1998 р. по 18.07.1998 р., які на думку позивача відносяться до роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

Таким чином, ефективним способом поновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькі області №23 від 05.10.2022 про відмову у призначенні пенсії, яким було вирішено відмовити у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.09.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно ч. 7 ст. 134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до доданих до позову доказів позивач, за наслідками розгляду адміністративної справи №600/4451/22-а понесено судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 15000,00 грн. На підтвердження понесення судових витрат, позивача суду надав: копію договору про надання правової допомоги №ВК-4 від 22.12.2022 укладеного між позивачем та адвокатом Куля В.С.; акт прийому-передачі юридичних послуг від 10.03.2022.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу: дана справа відноситься до справ незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження; позов носить немайновий характер; дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання; по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика.

Проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи те, що позов задоволено частково, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає умовам співмірності, судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесенні позивачем у зв`язку із розглядом адміністративної справи №600/4451/22-а підлягають відшкодуванню у розмірі 2000,00 грн.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо заяви позивача про розподіл судових витрат, понесених позивачем на оплату послуг адвоката у суді першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із залишенням без змін рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.04.2023 відсутні підстави для проведення апеляційним судом розподілу судових витрат. При цьому, якщо позивач вважає, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, які позивач поніс під час розгляду справи у суді першої інстанції, він може звернутись до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.