Справа № 380/6221/23
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року

справа №380/6221/23

провадження № П/380/6278/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача Яцук Г.М., представника відповідача Кельбас Р.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення. В позовній заяві від 27.03.2023 ОСОБА_2 повідомив, що 07.10.2019 зареєструвався як фізична особа підприємець, в період з 01.11.2019 по 03.02.2022 перебував на спрощеній системі оподаткування (друга група), в цей період вчасно сплачував єдиний податок, подавав до контролюючого податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, податкових вимог про сплату податкового боргу чи повідомлень про невизнання поданої ним звітності не отримував. Після припинення 03.02.2022 підприємницької діяльності позивача контролюючий орган призначив та провів його перевірку, за наслідками якої склав акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 04.01.2023 (за період з 07.10.2019 по 03.02.2022). З тексту цього акту позивач дізнався, що «ГУ ДПС у Львівській області прийнято рішення від 04.11.2019 за №28972/10 про анулювання єдиного податку 30.09.2020». Оскільки ОСОБА_1 не був обізнаний про факт прийняття та зміст такого рішення, а також не погоджувався із викладеними в акті від 04.01.2023 обставинами, то 13.01.2023 його представник звернувся із адвокатським запитом про надання копії документів, а 16.01.2023 подав заперечення на акт перевірки від 04.02.2023. У відповідь отримав лист від 16.01.2023 «Про внесення змін до акту документальної позапланової перевірки від 04.01.2023 №212/13-01-24-08-03/ НОМЕР_1 », зі змісту якого дізнався, що насправді ГУ ДПС у Львівській області «прийнято рішення від 18.09.2020 за №37173/16/10/13-01-01-2 щодо анулювання єдиного податку 30.09.2020 керуючись абз.8 пп.298.2.3 п.298.3 ст.298 Кодексу», однак копія рішення йому не була надана. З огляду на ці обставини позивач просив суд скасувати як протиправне рішення від 18.09.2020 №37173/16/10/13-01-01-2 про виключення з реєстру платника податку, а також клопотав про витребування копії оскарженого рішення для ознайомлення із його змістом, про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та його поновлення.

На стадії підготовчого провадження позивач та суд отримали копію оскарженого рішення та з`ясувалося, що ГУ ДПС у Львівській області прийняло оскаржене рішення №37173/16/10/13-01-01-20 про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_1 19.09.2020, а не 18.09.2020. З огляду на ці обставини позивач подав суду заяви про уточнення позовних вимог (вказав достовірний номер та дату прийняття рішення).

Враховуючи описані вище обставини (відсутність у позивача оскарженого рішення, численні помилки відповідача при повідомленні позивачу реквізитів прийнятого ним рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, а також відсутність його тексту станом на дату звернення до суду з позовом) суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та ухвалив прийняти заяву про уточнення позовних вимог до провадження, розглянути справу по суті.

Позивач після отримання копії оскарженого рішення надав суду додаткові пояснення, в яких виклав свої аргументи на обґрунтування заявленого позову: - впродовж періоду здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 вчасно сплачував єдиний податок, що підтверджується витягами з його електронного кабінету платника, а також подавав контролюючому органу декларації як платник на спрощеній системі оподаткування. Листі про невизнання поданої ним податкової звітності та/або податкові вимоги про наявність податкового боргу від контролюючого органу йому не надходили. Зі змісту акту перевірки від 04.01.2023 вбачається, що відповідач не врахував сплачені ним в січні 2020 року як оплату за грудень, 2019 року, а платежі за серпень-вересень 2020 року не враховано в сплату за лютий-квітень 2020 року. Водночас оскаржене рішення протиправно прийняте без проведення перевірки, хоча відповідно до ст. 299 ПК України саме акт перевірки є підставою для прийняття такого типу рішень. З огляду на відсутність акта перевірки оскаржене рішення прийняте без визначених ПК України підстав, з його змісту незрозуміло, про які два послідовні квартали (протягом яких станом на кожне перше число місяця платник має податковий борг) ідеться.

Відповідач позовні вимоги заперечує з мотивів, наведених у відзиві на позов, просить в позові відмовити. На підтвердження підстав прийняття оскарженого рішення контролюючий орган покликається на існування в платника податків податкового боргу станом на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податку. Зокрема, відповідно до відомостей, що у ній зафіксовані, сума заборгованості по податках та платежах до бюджету ОСОБА_1 станом на 30.09.2020 становить 2783,80 грн. Покликається на практику касаційного суду у справах №№816/228/17, 280/1376/20, 815/5551/14, 825/2328/16, у яких суд оцінював доводи позивачів щодо незаконності призначення та проведення податкових перевірок, а також вплив процедурних порушень при проведенні податкової перевірки на обґрунтованість податкових повідомлень-рішень, прийнятих за її результатам. Стверджує, що межею, яка розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Вважає порушення, на які покликається позивач, неістотними та такими, що не повинні мати наслідком скасування оскарженого рішення.

Суд вислухав промови учасників справи, дослідив зміст та підстави позовних вимог та заперечень на позов, долучені до матеріалів справи докази і встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 07.10.2019 зареєстрований як фізична особа підприємець, вид діяльності роздрібна торгівля телекомунікаційним обладнанням у спеціалізованих магазинах; з 01.11.2019 перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку другої групи (а.с.11); 03.02.2022 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.6-8).

19 вересня 2020 року Головне управління ДПС у Львівській області прийняло рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_1 (а.с.92), відповідно до змісту якого:

- в графі «подія, яка є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку» вказано таке: «встановлено у фізичної особи підприємця наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у порядку пп.298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, сума податкової заборгованості по податку та платежах станом на 01.09.2020 становить 2723,80 грн.»;

- в графі «документ, який підтверджує наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку» вказано таке: «що підтверджено інтегрованою карткою платника податку»;

- в графі «підпункт, пункт, стаття та назва законодавчого акта» вказано таке: «керуючись р. 299.10. ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадках, визначених пп.298.2.3. п.298.2 ст. 298 є підставою для виключення з реєстру платника єдиного податку з 30.09.2020 року»;

- в графі «дата затвердження рішення або інша дата (указати)» вказано таке: «датою виключення з реєстру платника єдиного податку є 30 вересня 2020 року».

За період, в який виникли спірні правовідносини і до дати припинення підприємницької діяльності (2020-2022рр.), ОСОБА_1 щороку подававав до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, в яких декларував показники господарської діяльності для платників єдиного податку другої групи, а також сплату щомісячних авансових внесків за відповідні квартали звітного року (а.с.29-44).

Контролюючий орган прийняв податкову звітність ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку (друга група) за 2020-2022рр. без зауважень, відповідач визнає, що не скеровував платнику податку письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови в порядку п. 49.11. ст.49 ПК України. Контролюючий орган визнає, що впродовж 2020-2022рр. не скеровував ФОП ОСОБА_1 податкових вимог про сплату податкового боргу.

При вирішенні спору суд керується такими нормами права та враховує висновки Верховного Суду щодо обрання та застосування норм права:

відповідно до пункту 91.2 статті 91 Податкового кодексу України (далі ПК України) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України (в редакції на дату прийняття оскаржуваного рішення) до другої групи платників єдиного податку відносяться фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Відповідно до пп.3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

При вирішенні спору суд враховує висновок щодо застосування норм ПК України, викладений в постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №813/1373/16 про те, що контролюючим органом до винесення рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України жодна перевірка не проводилася, акт про порушення вимог податкового законодавства, на підставі якого прийнято рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, не складався (оскаржене рішення було прийнято на підставі відомостей інтегрованої картки платника податку).

Отже, відповідно до прямої вказівки п. 299.11. ст. 299 ПК України підставою для прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп є акт перевірки, складений за результатами перевірки порушень платником єдиного податку вимог, встановлених главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» Розділу XIV «Спеціальні податкові режими» ПК України. У цій справі відповідач визнає, що не проводив податкової перевірки ФОП ОСОБА_1 на предмет наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Отже, за відсутності акта перевірки, у якому було б зафіксоване відповідне порушення податкового законодавства (наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів) контролюючий орган не мав фактичних підстав для прийняття оскарженого рішення, що свідчить про очевидну протиправність оскарженого рішення та є безумовною підставою для його скасування.

Оцінюючи доводи відповідача про неістотність допущених ним процесуальних порушень при прийнятті оскарженого рішення суд керується такими міркуваннями:

1) використане в оскарженому рішенні формулювання (наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів) є абстрактним та по суті зводиться до цитування закону, натомість відповідна графа в рішення відповідача розпочинається із шаблону «Встановлено» та повинна містити фактичні обставини, що доводять факт вчинення платником податкового правопорушення, а саме:

- які саме два послідовні квартали існування податкового боргу в платника податків встановив контролюючий орган;

- яка сума податкового боргу (за яким податком/збором) існує в платника податку станом на 1 число кожного місяця цих «двох послідовних кварталів».

У випадку, якби контролюючий орган діяв відповідно до вимог закону, вказані істотні факти, необхідні для встановлення складу податкового правопорушення, були б зафіксовані в акті перевірки (проте відповідач, як вже встановив суд, акт не складав).

Оскільки в оскарженому рішенні відповідач не навів будь-яких фактів, котрі вважає «підтвердженими інтегрованою карткою платника», то це свідчить про очевидну необґрунтованість оскарженого рішення та фактично зумовлює неможливість здійснення ефективного судового контролю, оскільки неможливо перевірити достовірність тих обставин, котрі не зафіксовані.

2) оскаржене рішення ґрунтується, як в ньому вказано, на даних інтегрованої картки платника податку.

Відповідно до пп. 191.1.10 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу України, однією з функцій контролюючих органів є забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на час виникнення спірних правовідносин здійснювався в інформаційній системі органів ДФС на підставі Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422.

За змістом Порядку №422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Інтегрована картка платника (ІКП) це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згаданий Порядок №422 передбачає можливість існування в ІКП перекручених (викривлених) показників, у разі необхідності - їх коригування, а також різні форми контролю за достовірністю показників ІКП та покладення відповідальності за такі види діяльності на певних посадових осіб контролюючих органів.

Отже, показники ІКП не є завідомо достовірними та/або коректними. З огляду на цю обставину використання лише даних ІКП платника не може бути підставою для достовірного висновку про наявність в платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

В цій справі позивач оспорює наявність податкового боргу, достовірність та коректність обліку контролюючим органом сплачених ним в січні, серпні та вересні 2020 року сум коштів, що призвело до недостовірних показників ІКП.

Оскільки оскаржене рішення приймалося без участі платника податку лише на підставі даних його ІКП, такі суттєві аргументи позивача на стадії прийняття рішення залишилися непочутими;

3) у випадку тривалого існування податкового боргу (два послідовні квартали, станом на 01.09.2020 2723,80грн.) відповідач відповідно до статті 59 ПК України мав обов`язок скерувати ФОП ОСОБА_1 податкову вимогу, котра також формується на підставі показників ІКП. Разом з тим, позивач стверджує, а відповідач визнає, що податкова вимога ФОП ОСОБА_1 не надсилалася. Ця обставина також ставить під сумнів достовірність показників ІКП, використаних контролюючим органом при прийнятті оскарженого рішення;

4) відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірки різних видів.

На підставі пп. 17.1.6. ст. 17 ПК України платник податку має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 86 ПК України фіксація результатів перевірок відбувається шляхом складення в т.ч. акту перевірки - документа, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Матеріали перевірки складаються з:

- акта перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;

- заперечень, наданих платником податків до акта перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);

- пояснень та їх документального підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

Отже, якщо контролюючий орган за наслідками перевірки фіксує в акті перевірки певні обставини та робить висновки щодо порушення податкового законодавства (напр., про наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів), а платник податку з такими висновками чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, не погоджується, то він вправі подати свої зауваження (напр., повідомити, що певні платежі обліковуються в його ІКП некоректно, надати платіжні документи для звірки призначення платежу тощо), а контролюючий орган зобов`язаний їх розглянути. За таких передумов кінцеве рішення за наслідками перевірки (про наявність чи відсутність підстав для виключення особи з реєстру платника єдиного податку) приймається з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків. Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення (п.86.7 ст.86 ПК України).

Оскільки акт перевірки для контролюючого органу є носієм доказової інформації для прийняття рішення, то реалізація наданих пп. 17.1.6. ст. 17 ПК України процесуальних прав забезпечує платнику податків право на участь у процесі прийняття контролюючим органом рішення щодо його (платника) прав та обов`язків.

Відповідач не забезпечив ФОП ОСОБА_1 можливості скористатися наданими ПК України правами взяти участь у перевірці, надати пояснення та їх документальне підтвердження, а прийняв оскаржене рішення без проведення перевірки та врахування позиції платника податку. Отже, оскаржене рішення прийняте без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення (передбачений частиною другою статті 2 КАС України критерій оцінки рішення суб`єкта владних повноважень).

За таких обставин суд дійшов висновку, що аргументи відповідача про неістотність процесуальних порушень, допущених ним на стадії прийняття рішення, є помилковими. При цьому суд використовує вказаний самим відповідачем критерій оцінки за умови дотримання передбаченої законом процедури прийняття рішення, висновок контролюючого органу щодо перебування особи в реєстрі платників єдиного податку міг би бути іншим.

Отже, рішення №37173/16/10/13-01-01-20 про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_1 від 19.09.2020 слід скасувати як протиправне.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України та враховуючи обґрунтованість позовних вимог суд стягує на користь позивача суму сплаченого ним судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Повне рішення виготовлене 18.08.2023.

Керуючись ст.ст.9,19-20,22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку від 19.09.2020 №37173/16/10/13-01-01-20.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Москаль Р.М.