Справа № 140/5864/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5864/23 пров. № А/857/10612/23 А/857/10984/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, прийняту суддею Ковальчуком В.Д. у м. Луцьку та на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (надалі ГУ Нацполіції у Волинській області, відповідач) про визнання дій щодо видання наказу ГУНП по особовому складу від 02.03.2023 № 98 о/с в частині внесення змін до наказу ГУНП у Волинській області від 05.03.2021« № 66 о/с в частині» звільнення ОСОБА_1 протиправними, та скасувати його; зобов`язання провести розрахунок вислуги років у відповідності до постанови КМУ № 393 та внести до розрахунку трудовий стаж згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.1996 по 01.06.1996 коефіцієнтом 1 до 1, та часу залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО (накази ГУ НП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дск, від 29.09.2016 №291 о/с дск) згідно постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні в календарному обчисленні на пільгових умовах; стягнення моральної шкоди у сумі 500000 гривень, визнавши протиправними дії відповідача щодо: видання наказу ГУ НП у Волинській області від 02 03.2023 № 98 о/с в частині внесення змін до наказу ГУ НП у Волинській області від 05.02.2021 №66 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 ; не внесення до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 трудового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.4996 по 01.06.1996 з коефіцієнтом 1 до 1, та часу залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО ( накази ГУ НП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дск, від 29.09.2016 № 291 о/с дск) згідно постанови КМУ від 17.07.1992 №393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні в календарному обчисленні на пільгових умовах на користь ОСОБА_1 ; встановлення строку щодо надання суду звіту на виконання судового рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 позовну заяву про зобов`язання ГУ НП у Волинській області провести розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у відповідності до постанови КМУ № 393 та внести до розрахунку трудовий стаж згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.1996 по 01.06.1996 коефіцієнтом 1 до 1, та часу залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО (накази ГУ НП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дск, від 29.09.2016 №291 о/с дск) згідно постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні в календарному обчисленні на пільгових умовах залишено без розгляду.

Суд виходив з того, що у провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ від 02.03.2023 №98 о/с про внесення змін до наказу ГУ НП від 05.03.2021 №66 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 Закону № 2262 зараховується на пільгових умовах до вислуги років один місяць служби за три місяці впродовж часу проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Суд констатував наявність у позивача права на зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого позивач брав участь в антитерористичній операції, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а та від 10.03.2021 у справа № 812/1100/17.

Суд зазначив, що ОСОБА_1 в період з 01.09.2016 по 30.09.2016 та з 04.10.2016 по 03.11.2016 брав участь в антитерористичній операції, однак, вказані періоди відповідачем до вислуги років на пільгових умовах не зараховані.

Суд прийшов до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування наказу від 02.03.2023 №98 о/с про внесення змін до наказу ГУ НП від 05.03.2021 №66 о/с в частині звільнення зі служби в поліції позивача. Суд зазначив, що оскільки визнає протиправним наказ, необхідності визнавати протиправними дії відповідача немає підстав.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн., то в задоволенні такої відмовлено, оскільки для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 в справі № 804/2252/14. Однак, позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та не доведено причинного зв`язку між цим та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача у вигляді моральної шкоди.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду зазначає, що в матеріалах справи № 140/3317/23 відсутня вимога про зобов`язання ГУ НП у Волинській області провести розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у відповідності до постанови КМУ № 393 та внести до розрахунку трудовий стаж згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.1996 по 01.06.1996 коефіцієнтом 1 до 1 та часу залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО (накази ГУ НП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дек, від 29.09.2016 №291 о/с дек) згідно постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні в календарному обчисленні на пільгових умовах, тобто створити документ у відповідності до Інструкції № 760.

Наказ по особовому складу - це документ, який видається у відповідності до наказу МВС України від 23.11.2016 № 1235 «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію».

Тобто висновок суду про те, що спір виник між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав є не обґрунтованим і не відповідає фактичним обставинам справи.

Позовні вимоги заявлені з різних підстав, стосуються різних документів, видання яких регламентується різними нормативно-правовими актами, та позовні вимоги не є аналогічними. В справі № 140/3317/23 позовні вимоги щодо трудового цивільного стажу не зазначалися, на відміну від справи № 140/5864/23, де вимога щодо трудового цивільного стажу чітко прописана.

Просить скасувати ухвалу та скерувати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі на рішення суду, ОСОБА_1 зазначає, що його право бути належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання є порушеним.

Звертає увагу на те, що журнал № 2 (журнал реєстрації вихідних документів та документів створюваних установою) переписали з 01.03.2023 з метою можливості зареєструвати рапорт начальника УКЗ ГУНП у Волинській області «заднім» числом, бо на час видання наказу ГУ НП у Волинській області від 02.02.2023 № 98 о/с рапорту начальника УКЗ ГУНП у Волинській області ще не існувало.

Оригінали довідки про безпосередню участь в АТО ОСОБА_1 є чи були в розпорядженні ГУ НП у Волинській області. Копії цих довідок були УКЗ ГУНП у Волинській області скеровані до комісії НПУ, яка прийняла рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій. Рішення комісії НПУ було скеровано до ГУ НП у Волинській області, яке видало йому посвідчення учасника бойових дій.

При відсутності довідок про безпосередню участь в АТО: УКЗ ГУНП у Волинській області не скерувало би матеріали до комісії НПУ; без оригіналів чи копій цих довідок комісія НПК не прийняла б рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

Відтак, станом на 05.03.2021 ці довідки були і йому правильно порахували вислугу. А 02.03.2023 посадові особи УКЗ ГУНП у Волинській області здійснюючи службове підроблення документів знищили ці довідки.

Всі дії відповідача з моменту протиправного видання наказу ГУ НП у Волинській області по особовому складу від 02.03.2023 № 98 о/с в частині внесення змін до наказу ГУ НП у Волинській області по особовому складу від 05.03.2021 № 66 о/с в частині звільнення зі служби ОСОБА_1 до винесення рішення у даній справі скеровані на нанесення останньому максимальної моральної шкоди, як продовження політики переслідування на робочому місці з травня 2020 по даний час.

Зазначає, що він втрачає авторитет і повагу. А також час і здоров`я в боротьбі за свої права. І наступні рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду в його користь лише частково усувають завдану моральну шкоду.

Доказами цієї шкоди є відповіді на звернення, по яких нічого не зроблено. А є лише відписки з пропозиціями звернутися до суду.

Наступною обставиною, є те що Волинський окружний адміністративний суд жодним чином не надав оцінки наданим ним доказам протиправності дій ГУ НП у Волинській області і не використав їх при обґрунтуванні свого рішення.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою повністю задовольнити його позов.

10.08.2023 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду його апеляційної скарги на 11 год. 30 хв. у зв`язку із ускладненим транспортним сполученням.

З приводу поданого клопотання, колегія суддів зазначає, що таке не може бути задоволене, враховуючи, що головуючий суддя Обрізко І.М. розглядає справи о 09 год. 30 хв.

Об 11 год. 30 хв. справи слухає головуюча суддя Іщук Л.П., яка також є учасником колегії у розгляді даної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що явка учасників справи у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.

В судове засідання для розгляду апеляційних скарг учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційних скарг здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 2015 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

Наказом начальника ГУ НП у Волинській області від 03.03.2021 №66 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, з 05.03.2021.

Вислуга на день звільнення становить в пільговому обчисленні 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчисленні - 24 роки 06 місяців 03 днів, з них 19 років 02 місяці 05 днів - служба в OBC, 05 років 03 місяці 28 днів - служба в поліції.

Наказом ГУ НП у Волинській області від 02.02.2023 №98 о/с у зв`язку з службовою необхідністю внесено зміни до наказу №66 о/с від 05.03.2021, де абзац «Вислуга на день звільнення складає: в пільговому обчисленні - 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчислені 24 роки 06 місяців 03 дні, в тому числі зараховано: служба в ОВС - 19 років 02 місяці 05 днів, служба в поліції 05 років 03 місяці 28 днів» замінити на абзац «Станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років в календарному обчисленні становить - 24 роки 06 місяці 03 дні, час служби в пільговому обчисленні без урахування календарної вислуги - 06 років 00 місяців 15 днів» (а. с. 74).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що на розгляді Волинського окружного адміністративного суду перебувала справа №140/3317/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ Нацполіції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не зарахування в наказі від 05.03.2021 №66 о/с до вислуги років у календарному обчисленні вислугу років нараховану на пільгових умовах в обчисленні один місяць за півтора місяця час проходження служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ та Національній поліції України за період з 21.06.1999 по 27.11.2011, та один місяць за три місяця час участі в антитерористичній операції з 01.09.2016 по 30.09.2016 та 04.10.2016 по 03.11.2016; зобов`язання внести зміни до наказу від 05.03.2021 №66 о/с, зарахувавши до вислуги років в календарному обчисленні вислугу років нараховану на пільгових умовах в обчисленні за час проходження служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ та Національній поліції один місяць служби за півтора місяця за період з 21.06.1999 по 27.11.2011, та один місяць за три місяця час участі в антитерористичній операції з 01.09.2016 по 30.09.2016 та 04.10.2016 по 03.11.2016.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі №140/3317/23 позов було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність щодо не зарахування до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за три місяці) період участі в проведенні антитерористичної операції з 01.09.2016 по 30.09.2016 та з 04.10.2016 по 03.11.2016, зобов`язано внести зміни до наказу від 05.03.2021 №66 о/с «По особовому складу», зарахувавши ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за три місяці) період участі в проведенні антитерористичної операції з 01.09.2016 по 30.09.2016 та з 04.10.2016 по 03.11.2016.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023 відкрито апеляційне провадження на згадане судове рішення.

Апелянт покликається на те, що позовні вимоги у даній справі та позовні вимоги у справі №140/3317/23 різняться між собою та не є тотожними. Однак, правове вирішення та обґрунтування вимоги в частині проведення розрахунку вислуги років врегульоване постановою КМУ від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (надалі - постанова КМУ від 17.07.1992 № 393), аналіз якої проведено судом у рішенні від 15.05.2023 у справі №140/3317/23 та на підставі якої були задоволені вимоги позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що різне формулювання позовних вимог не виключає застосування наслідків ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України, так як з`ясуванню підлягає сама суть спірних правовідносин.

Відповідно до ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови від 17.07.1992 №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці:

участь у бойових діях у воєнний час;

час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих;

час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 1 січня 1988;

таємно;

час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей;

час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.2016 по 30.09.2016 та з 04.10.2016 по 03.11.2016 брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується відповідними довідками №А-6263 від 24.10.2016 та №А-6827 від 27.12.2016 та рішенням про визнання учасником бойових дій від 31.03.2017 №3/І/ІІІ/1, посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Однак, всупереч вимозі підпункту «а» пункту 3 Постанови від 17.07.1992 №393 вказані періоди відповідачем до вислуги років на пільгових умовах зараховані не були.

Відтак, суд першої інстанції вірно застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а та від 10.03.2021 у справі № 812/1100/17 та констатував наявність у позивача права на зарахування до вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого позивач брав участь в антитерористичній операції.

Також суд прийшов до правильного висновку про те, що оскільки оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, то необхідності визнавати протиправними дії відповідача немає підстав.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 500 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (неморальної) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, у п.4 Постанови вказується, що позивач зобов`язаний довести не тільки факт заподіяння моральних страждань, але і пояснити з яких міркувань він виходив, зазначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у даному випадку підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007).

Суд наголосив, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наводить аргументи, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, наводяться лише загальні покликання, хоча саме на позивача покладається обов`язок доведення заподіяння моральної шкоди.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає вірними висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки з аргументів позивача неможливо встановити в чому полягає моральна шкода, чим підтверджується факт її заподіяння, яких саме моральних (душевних/психічних) страждань зазнав позивач від дій відповідача; також у справі відсутній детальний розрахунок завданої моральної шкоди.

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог та рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі №140/5864/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 17.08.2023.