Справа № 670/440/23
Суддя: Волкова О. М.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/440/23
Провадження № 2-а/670/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мельник Н.П. (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, серії АА № 00009555 від 12.06.2023 року, згідно з якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн; провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП закрити.

В обґрунтування вимог зазначено, що постановою АА № 00009555 від 12.06.2023 року, складеною головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дмитренком М.О., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Позивач вважає, що відповідач при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необґрунтованою та незаконною, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ОСОБА_1 був власником транспортного засобу - спеціального вантажного сідлового тягача DAF ХF 95.430, рік випуску 2006, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 5 Указу Президента України «Про мобілізацію» Генеральний штаб Збройних Сил України визначив черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації.

Відповідно до п. 7 постанови Кабінету міністр України № 921 від 28 грудня 2001 року Про затвердження положення про військово-транспортний обов`язок, в особливий період - шляхом передачі підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами транспортних засобів і техніки для задоволення потреб військових формувань відповідно до визначених завдань.

06.05.2022 року відповідно до наряду № 2148 від 05.05.2022 року та Акту приймання передачі транспортних засобів і техніки, який зареєстрований за дев`ятим відділенням Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за № 516, належний позивачу спеціальний вантажний сідловий тягач DAF ХF 95.430 переданий Збройним силам України для потреб оборони, у зв`язку з повною мобілізацією.

Відповідно до довідки № 1014 від 29.06.2023 року, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , сідельний тягач DAF ХF 95.430, державний номерний знак НОМЕР_2 , мобілізований 06.05.2022 року Хмельницьким ТЦК та СП та переданий військовій частині НОМЕР_3 , введений в експлуатацію наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 08.05.2022 року за № 460 та знаходиться на відомчій реєстрації Міністерства Оборони України з виданим та зареєстрованим технічним талоном серії ЗХ за № 065716 від 12.08.2022 року.

За таких обставин, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 00009555 від 12.06.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у відповідача були відсутні будь-які докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Ухвалою судді від 13.07.2023 року у справі відкрите спрощене провадження, та призначене судове засідання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити, вважаючи, що його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає.

Також вказав, що під час передачі транспортного засобу на потреби ЗСУ працівники Віньковецького райвійськкомату йому пояснили, що автомобіль переоформлять та передадуть військовим, а через деякий час він дізнався, що транспортний засіб знаходиться у військовій частині м. Шепетівка, переоформлений і використовується за призначенням. Тому ОСОБА_1 вважав, що автомобіль йому більше не належить, і в інші служби по питанню перереєстрації транспортного засобу чи призначення належного користувача не звертався. Оспорювану постанову він отримав по пошті 27.06.2023 року, після чого звернувся до суду із вказаним позовом.

Представник відповідача, Державної служби України з безпеки на транспорті, Мельник Н.П. у суді позовні вимоги не визнала, вказуючи, що при винесені оскаржуваної постанови відповідальна особа як представник органу державної влади діяла на підставі Закону та в межах своїх повноважень, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, представник відповідача Чернова В.В. надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення заявлених вимог заперечила та повідомила, що твердження позивача не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, є правовим актом індивідуальної дії.

Судом встановлено, що постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дмитренко Максима Олександровича серія АА № 00009555 від 12.06.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано відносно позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Згідно змісту постанови, 30.04.2023 о 10 год. 59 хв. за адресою М-18, км 280+428, Запорізька обл., DAF ХF 95.430, ДНЗ НОМЕР_2 , ( ОСОБА_1 ) відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 10.661% (1.226 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, загальної висоти транспортного засобу на 6.85% (0.274 м) при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м.

Постанова містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому відображені фотографії транспортного засобу DAF ХF 95.430, номерний знак НОМЕР_2 , в момент вчинення правопорушення спереду.

Так, частиною 2 статті 132-1 КУпАП визначена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - штраф в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення

За нормою ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 229 КУпАП встановлено, що органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом, та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ст. 132-2 КУпАП.

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Положеннями ст. 279-1 КУпАП визначено порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Аналогічну норму закону, щодо звернення відповідальної особи у 20 денний календарний день містить також ст. 14-1, ст. 279-3 КУпАП, розділ III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 13 від 13.01.2020.

Дійсно, транспортний засіб - автомобіль, марки DAF ХF 95.430 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , 2006 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить позивачу ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з вимогами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до наряду № 2148 від 05.05.2022 року начальником Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки М. Грушкою зобов`язано ОСОБА_1 протягом 6 годин з моменту отримання наряду поставити за адресою смт. Віньківці автомобіль DAF ХF 95.430 переданий Збройним силам України для потреб оборони, у зв`язку з повною мобілізацією.

Згідно Акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 06.05.2022 року ОСОБА_1 передано дев`ятому відділенню Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особі начальника О. Мельника належний позивачу спеціальний вантажний сідловий тягач DAF ХF 95.430, державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку з повною мобілізацією.

Із довідки № 1014 від 29.06.2023 року, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , сідельний тягач DAF ХF 95.430, державний номерний знак НОМЕР_2 , мобілізований 55.2022 року Хмельницьким ТЦК та СП та переданий військовій частині НОМЕР_3 , введений в експлуатацію наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 08.05.2022 року за № 460 та знаходиться на відомчій реєстрації Міністерства Оборони України з виданим та зареєстрованим технічним талоном серії ЗХ за № 065716 від 12.08.2022 року.

Крім того допитані як свідки начальник служби технічної частини в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 та помічник командира батальйону в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 кожен окремо у суді показали, що після передачі в травні 2022 року у військову частину автомобіля DAF ХF 95.430, державний номерний знак НОМЕР_2 , даний транспортний засіб був облікований з реєстраційним номером НОМЕР_4 . У подальшому автомобіль був відправлений в Запорізьку область для виконання певних завдань, де в цілях безпеки також експлуатується і з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який зберігається у в/ч НОМЕР_3 . У зв`язку з цим, зазначали свідки, з моменту передачі транспортного засобу його належним користувачем є в/ч НОМЕР_3 , а не позивач.

Показання свідків підтверджуються виданим 12.08.2022 року відділенням ВІБДР Хмельницького ЗВ ВСП посвідченням «Реєстраційні дані транспортного засобу» серія НОМЕР_5 , згідно з яким транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_4 , марки DAF, модель ХF 95.430, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , належить в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що з 06.05.2022 року зазначеним автомобілем позивач не міг користуватися, оскільки він перебував у володінні дев`ятого відділення Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а пізніше переданий військовій частині НОМЕР_3 , що у свою чергу виключає можливість здійснення позивачем порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи викладені норми діючого законодавства України, приймаючи надані позивачем докази та з урахуванням письмових та усних пояснень з боку представників відповідача, суд доходить висновку, що уповноваженою посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті відносно позивача було неправомірно складено постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, оскільки за станом на час винесення оскаржуваної постанови автомобіль ОСОБА_1 знаходився у володінні та користуванні військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з повною мобілізацією, та незважаючи на наявність відомчої реєстрації транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) використовувався військовою частиною із державним номерним знаком, що призвело до порушення прав позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне порушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного порушення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази в розрізі пред`явлених позовних вимог та розглядуваного спору, суд доходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, та з метою належного захисту порушених прав позивача оспорювана постанова підлягає скасуванню,а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення слід закрити за відсутністю у діях особи події та складу адміністративного правопорушення.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 відступила від висновків Верховного Суду України, одночасно зазначивши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Відтак, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які не передбачають пільг за подання позовної заяви і відповідних скарг у цих правовідносинах.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення, за подання позовної заяви підлягає сплаті судовий збір, який складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови щодо накладення адміністративного стягнення позивач зобов`язаний сплатити судовий збір, який складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 гривні за кожну позовну вимогу.

Однак враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, то відповідно до положень ст. 139 КАС України судові витрати за подання до суду позовної заяви в розмірі 536,80 грн судового збору підлягають стягненню на користь Держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись наведеним, ст. 77, ст. 139, ст. 242, ст.ст. 244-246, ст. 255, ст. 286, ст. 293, ст. 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00009555 від 12.06.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, м. Київ вул. Антоновича, 51) на користь Держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 15.08.2023 року.

Суддя О.М. Волкова