Справа № 160/4801/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2023 року Справа № 160/4801/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
Суддів: Турової О.М.,
Савченка А.В.,
секретаря судового засідання: Осуховської Ж.С.,
представника позивача: Якименка О.В.,
представника відповідача-1: Галицького С.О.,
представника відповідача-2: Івашковського Д.В.,
представника третьої особи-1,
яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача-1: Ломако Є.О.,
13.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до Кабінету Міністрів України, Міністерства економіки України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонд державного майна України, Національна академія аграрних наук України, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (далі позивач) є державним сільськогосподарським статутним суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність з метою досягнення позитивних економічних результатів та одержання прибутку. Відповідно до п. 3.6. Статуту Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» економічною основою діяльності позивача є державна власність України на основні засоби, інше майно, закріплене Академією за Агрофірмою, а також землі Академії, які надані Агрофірмі згідно з державним актом на право постійного користування і які є державною власністю. Позивач посилається на те, що 10.01.2023 Кабінетом Міністрів України (далі відповідач-1) прийнято розпорядження №37-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», відповідно до пункту 1 якого вирішено передати єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком 1 із сфери управління уповноважених органів управління (самоврядних організацій) до сфери управління Фонду державного майна. Разом з тим, згідно додатку 1 до розпорядження від 10.01.2023 №37-р Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» включено до переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, що передаються із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна. Позивач вважає дії Міністерства економіки України щодо підготовки проєкту розпорядження протиправними, а розпорядження Кабінету Міністрів від 10.01.2023 № 37-р в частині включення Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» в додаток 1 таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням процедури підготовки та прийняття такого розпорядження з причин того, що ініціатором передачі не погоджено пропозицію щодо передачі єдиного майнового комплексу з Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», а Міністерство економіки України (далі відповідач-2), в свою чергу, за відсутності такого погодження не мало права готувати та подавати проєкт відповідного розпорядження до Кабінету Міністрів України. З огляду на викладене, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов повністю.
09.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від Міністерства економіки України надійшов відзив на адміністративний позов (вх. №5992/23ел), у якому відповідач-2 заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції останній зазначив, що при формуванні відповідного проєкту рішення Уряду щодо передачі об`єктів державної власності від органів управління об`єктами державної власності до сфери управління Фонду державного майна були враховані пропозиції суб`єктів управління, зокрема, Національної академії аграрних наук України, та відповідний проєкт рішення Уряду було направлено на погодження до заінтересованих органів управління, зокрема, до Національної академії аграрних наук України, який було погоджено останньою без зауважень. Розроблений Міністерством економіки України та погоджений відповідно до регламентних вимог проект розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління об`єктами державної власності» було подано на розгляд Уряду та прийнято розпорядження останнього від 10.01.2023 №37-р. Відповідач-2 наголошував на тому, що у процесі передачі Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» у відповідності до Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 (далі Положення №1482) Мінекономіки виконує функцію виключно розробника проєкту розпорядження Кабінету Міністрів України, а не органу, що приймає розпорядчі рішення щодо передачі підприємства. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що твердження позивача щодо обов`язку погодження самоврядною організацією з державним підприємством у відповідності до приписів абзацу 4 пункту 5 Положення є помилковим, оскільки в останньому зазначено, що пропозиції погоджуються ініціатором передачі з підприємством у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна, але в даному випадку передається не індивідуально визначене майно позивача, а державне підприємство як єдиний майновий комплекс, у зв`язку з чим, відповідне погодження наданих пропозицій зі сторони державного підприємства законодавством не вимагається. Мінекономіки вважає, що покладені на нього обов`язки у відповідності до Положення № 1482 були виконані належним чином. Водночас, відповідач-2 звернув увагу суду на те, що позивачем не порушуються питання щодо дій Національної академії аграрних наук як органу управління Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», яка надала пропозиції щодо включення державного підприємства до оспорюваного переліку. З огляду на викладене, відповідач-2 просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
09.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від представника Міністерства економіки України надійшло клопотання (вх. №5991/23ел), в якому відповідач-2 просив адміністративну справу №160/4801/23 передати на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Київського окружного адміністративного суду.
23.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив Мінекономіки (вх. №4272/23), у якій останній не погодився із твердженнями відповідача-2 щодо того, що передається не індивідуально визначене майно позивача, а державне підприємство як єдиний майновий комплекс, у зв`язку з чим, відповідне погодження наданих пропозицій зі сторони підприємства законодавством не вимагається. В обґрунтування цієї позиції позивач зазначає, що згідно п. 5 Положення №1482, пропозиції щодо передачі об`єктів права державної власності, яка здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України погоджуються ініціатором передачі з відповідним органом, уповноваженим управляти державним майном, або самоврядною організацією; відповідним органом культурної спадщини у разі передачі об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками; Антимонопольним комітетом шляхом отримання дозволу на зазначену передачу у випадках, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції; підприємством у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції. Позивач наголошує на тому, що згідно з п.4.10 Статуту Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» майно Агрофірми є державною власністю, закріплене за нею Академією і належить їй на праві господарського відання. Здійснюючи це право, Агрофірма володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном згідно з чинним законодавством, статутом Академії, і цим Статутом відповідно до мети і статутних завдань Агрофірми. З огляду на викладене, позивач наголошує, що згідно з п. 5 Положення не встановлено, як зазначає Мінекономіки, що погодження підприємства потрібне, якщо передається індивідуально визначене майно. Крім того, в пп. «а» п. 2 Положення значиться «єдині (цілісні) майнові комплекси підприємств» та, як стверджує позивач, єдиний (цілісний) майновий комплекс за своєю правовою природою і є майном для цілей участі останнього у цивільному обороті. Крім того, позивач зазначає, що Положення №1482 не містить жодного пункту щодо передачі саме індивідуально визначеного майна за погодженням з підприємством. Разом з тим, позивач не заперечує проти виконання Мінекономіки функції розробника проєкту розпорядження Уряду, а не органу, що приймає розпорядчі рішення щодо передачі підприємства. Проте, стверджує, що Мінекономіки під час підготовки проєкту розпорядження порушило вимоги Положення №1482, адже останнє було зобов`язано подати до Кабінету Міністрів України проєкт рішення тільки за умови дотримання вимог Положення №1482, тобто, на підставі пропозицій, погоджених їз відповідними суб`єктами, в тому числі, позивачем. З огляду на викладене, позивач просить суд адміністративний позов задовольнити.
30.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від Міністерства економіки України надійшли заперечення (вх. №6786/23), у яких останнім зазначено, що підпунктом «б» пункту 6 Положення №1482 передбачено перелік підстав, у відповідності до яких Мінекономіки має відмовити ініціатору у передачі відповідних об`єктів державної власності, натомість, позивач не зазначив на якій саме підставі Мінекономіки має відмовити Національній академії аграрних наук. Разом з тим, відповідач -2 відзначив, що Мінекономіки приймало рішення щодо відповідності погоджених пропозицій Положенню на підставі наданих документів самоврядною організацією Національною академією аграрних наук. Відповідач-2 звернув увагу суду на те, що позивач не надав жодних доказів, що підтверджували відсутність звернення Національної академії аграрних наук до підприємства щодо погодження пропозицій у відповідності до приписів Положення. Крім того, вказав, що позивачем не мотивовано, яким саме чином підготовка та подання проєкту розпорядження впливає на права та інтереси державного підприємства лише через зміну органу управління. З огляду на викладене, відповідач-2 просив суд відмовити у задоволенні позову.
20.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзив Кабінету Міністрів України (вх. №7664/23ел), у якій позивач заперечив проти тверджень відповідача-1, викладених останнім у відзиві на адміністративний позов та виклав доводи, аналогічні викладеним у відповіді на відзив Мінекономіки.
21.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Релація» надійшло клопотання представника про залучення до участі у справі №160/4801/23 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року у справі № 160/4801/23, у задоволенні клопотань представників Міністерства економіки України та Фонду державного майна України про передачу за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду справи №160/4801/23 за адміністративним позовом Державного підприємства Науково-виробнича дослідна агрофірма Наукова Національної академії аграрних наук України до Кабінету Міністрів України, Міністерства економіки України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонд державного майна України, Національна академія аграрних наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Релація, про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування розпорядження в частині, відмовлено.
28.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від представника Міністерства економіки України надійшло клопотання про зупинення провадження в адміністративній справі №160/4801/23 (вх. №9340/23ел) до прийняття рішення Верховним Судом у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №904/2032/16 (904/1912/23).
31.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення (вх. №9366/23ел), у яких представник останнього заперечив проти задоволення позовних вимог та наголошував на тому, що оспорюване розпорядження Кабінету Міністрів України та дії Міністерства економіки України є правомірними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 160/4801/23, у задоволенні клопотання представника Міністерства економіки України про зупинення провадження в адміністративній справі №160/4801/23 відмовлено.
У судовому засіданні, призначеному на 01.08.2023, представник позивача підтримав позовні вимоги з причин, викладених в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити повністю.
Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні, призначеному на 01.08.2023, заперечили проти заявленого адміністративного суду з підстав, викладених у відзивах на адміністративний позов, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник третьої особи-1 яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 у судовому засіданні, призначеному на 01.08.2023, заперечив проти заявлених позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Представник третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 у судове засідання, призначене на 01.08.2023, не прибув, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, що підтверджується наявними матеріалами справи, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог чи заперечень проти позову суду не надав.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Вирішуючи питання щодо предметної юрисдикції справи, що розглядається, суд виходив з такого.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статт 4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, в якому хоча б однією з сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, іхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на совнові законодаства, в тому числі делегованих повноважень.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крмі випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №805/2495/17-а викладено такий правовий висновок: «До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин».
У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №805/4506/16-а, від 27.06.2018 у справі №815/6945/16.
Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Беручи до уваги наведене вище й ураховуючи суть спірних правовідносин та правовий статус учасників справи, суд дійшов висновку, що спір у справі, що розглядається, належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки відповідачі при прийнятті оспорюваного розпорядження та здійсненні підготовки останнього діяли як суб`єкти управління об`єктами державної власності та виконували покладені на них Законом України «Про управління об`єктами державної власності» публічно - владні управлінські функції.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 10.01.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №37-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності».
Зі змісту Пояснювальної записки до проєкту розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 № 37-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» слідує, що прийняття останнього забезпечить передачу до сфери управління Фонду державного майна об`єктів державної власності та повноважень з управління корпоративними правами держави щодо суб`єктів господарювання, з метою зменшення навантаження на державний сектор економіки та на уповноважені органи управління цих об`єктів, а також підвищення ефективності управління суб`єктами господарювання, та, у подальшому, прийняття Фондом державного майна відповідних ефективних управлінських рішень щодо поводження з такими об`єктами (пункт 1). Також, зазначено, що проєктом розпорядження пропонується, зокрема, передати єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком 1 зі сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна (пункт 3).
Згідно довідки про погодження проєкту розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління об`єктами державної власності» проєкт погоджено з Національною академією аграрних наук України, Міністерством цифрової трансформації України, Міністерством культури та інформаційної політики України, Міністерством соціальної політики.
Згідно з пунктом 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 №37-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» розпоряджено передати єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком 1 із сфери управління уповноважених органів управління (самоврядних організацій) до сфери управління Фонду державного майна України.
Додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 №37-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» включено до переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, що передаються із сфери управління Національної академії аграрних наук до сфери управління Фонду державного майна України.
У свою чергу, порядок передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій із сфери управління одного органу до сфери управління іншого регулюється Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 (далі Положення №1482).
Згідно з п. 4.10 Статуту Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» майно Агрофірми є державною власністю, закріплене за нею Академією і належить їй на праві господарського відання. Здійснюючи це право, Агрофірма володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном згідно з чинним законодавством, статутом Академії, і цим Статутом відповідно до мети і статутних завдань Агрофірми.
Наказом Фонду державного майна України від 20.02.2023 №320 «Про утворення комісій з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій» утворено комісію з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій включених у додаток 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 №37-р із сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна України у складі згідно з додатками 1-5.
Додатком 1 до наказу Фонду державного майна України від 20.02.2023 №320 визначено склад комісії з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України.
Оскаржене розпорядження Кабінету Міністрів України та дії Міністерства економіки України щодо підготовки та подання до Кабінету Міністрів України проєкту розпорядження позивач вважає протиправними, з причин порушення останніми законодавчо визначеної процедури передачі єдиного майнового комплексу за відсутності погодження його проєкту з Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», у зв`язку з чим позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів з відповідним адміністративним позовом до суду.
Приписами статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За змістом ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (далі Закон №794-VII) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №794-VII до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону.
Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 3 цього Закону).
Положеннями ст. 3 Закону №794-VII визначено принципи діяльності Кабінету Міністрів України, зокрема встановлено, що остання ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості (ч. 1). Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2).
На підставі ст. 49 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950 затверджено Регламент Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 2 § 30 якого розпорядження Кабінету Міністрів видаються, зокрема, з питань передачі майна.
Як встановлено судом, оспорюване у даній справі розпорядження Кабінету Міністрів України стосується передачі майна, яке перебуває у фактичному володінні та користуванні Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», а отже, зачіпає майнові інтереси підприємства, як державного сільськогосподарського статутного суб`єкта підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність з метою досягнення позитивних результатів та одержання прибутку (пункт 2.1 Статуту Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України»).
Правові основи управління об`єктами державної власності визначено Законом України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V.
Так, частиною 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що управління об`єктами державної власності здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
Пунктом 1 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 (далі Положення №1482) передбачено, що це Положення визначає порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.
Суд зазначає, що у даній справі самоврядною організацією виступає саме Національна академія аграрних наук України, про що зазначено у пункті 1 Статуту останньої: «Національна академія аграрних наук України (далі НААН) це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа».
Згідно пункту 4 Положення №1482 передача об`єктів права державної власності здійснюється за рішенням: а) Кабінету Міністрів України щодо об`єктів, визначених підпунктами «а» і «ґ» пункту 2 цього Положення; б) органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій за погодженням з Фондом державного майна щодо об`єктів, визначених підпунктом «б» пункту 2 цього Положення; в) засновника господарського товариства та органу, уповноваженого управляти державним майном, який приймає майно, за погодженням з Фондом державного майна щодо об`єктів, визначених підпунктом «г» пункту 2 цього Положення; ґ) органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій щодо об`єктів, зазначених у підпункті є пункту 2 цього Положення; д) органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій за погодженням з підприємствами, за якими закріплене майно, або за погодженням з орендодавцем і орендарем у разі передачі майна, що передано в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, щодо об`єктів, визначених у підпункті «е» пункту 2 цього Положення.
Відповідно до п. 2 Положення № 1482 об`єктами передачі є: а) єдині (цілісні) майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів (далі підприємства). Структурний підрозділ підприємства (у тому числі структурний підрозділ, що переданий в оренду у складі єдиного (цілісного) майнового комплексу державного підприємства, організації) може бути об`єктом передачі після виділення його в установленому порядку в цілісний майновий комплекс на підставі розподільного балансу; єдині (цілісні) майнові комплекси підприємств, установ, організацій, які не увійшли до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації, та не належать до об`єктів, які необхідно залишити в державній власності; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі об`єкти незавершеного будівництва, крім об`єктів, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Положення, а також нежитлові приміщення після виділення їх в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) та за умови подальшого укладення з іншими балансоутримувачами будинку, в якому передаються приміщення, договору про спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території), яке було передано або передається для розміщення апарату державного органу або для забезпечення функціонування контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим і м.Севастополя та виїзду з неї, пунктів пропуску через державний кордон України (крім пунктів пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення); б) нерухоме майно, у тому числі нерухоме майно, яке було передано або передається для забезпечення функціонування пунктів пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення або передано в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, (будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва, крім об`єктів, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Положення, а також нежитлові приміщення), крім майна, зазначеного в абзаці другому підпункту а цього пункту, після виділення його в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) за умови подальшого укладення з іншими балансоутримувачами будинку, в якому передаються приміщення, договору про спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території; г) державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації, корпоратизації; ґ) підприємства, показники фінансово-господарської діяльності яких погіршилися внаслідок неефективного управління ними органами, уповноваженими управляти державним майном, або самоврядними організаціями; е) інше окреме індивідуально визначене майно підприємств (крім нерухомого), у тому числі індивідуально визначене майно (крім нерухомого), що передано в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів; є) інше окреме індивідуально визначене майно підприємств (крім нерухомого), яке буде використовуватися Збройними Силами, іншими військовими формуваннями та правоохоронними органами, у період воєнного стану.
На виконання вказаних вище положень, а саме підпункту «а» пункту 4 Положення №1482 Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження від 10.01.2023 №37-р, згідно з яким, зокрема, єдиний майновий комплекс позивача передано із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України.
Пунктом 8 Положення №1482 зазначено, що передача об`єктів права державної власності здійснюється комісією з питань передачі об`єктів (крім об`єктів, зазначених у підпункті «є» пункту 2 цього Положення), до складу якої входять: представники органу, уповноваженого управляти державним майном, або самоврядної організації, які приймають та передають державне майно, у разі передачі підприємств та нерухомого майна, а також представники підприємства, майно якого підлягає передачі, у разі передачі нерухомого майна; представники органу, уповноваженого управляти державним майном, або самоврядної організації, які приймають та передають державне майно, підприємства і його трудового колективу у разі передачі іншого окремого індивідуально визначеного майна (крім нерухомого).
У разі передачі орендованого майна до складу комісії з питань передачі об`єктів додатково включаються представники орендодавця і орендаря.
Згідно пункту 3 Положення №1482 ініціатива щодо передачі об`єктів права державної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.
Ініціатива щодо передачі об`єктів, визначених абзацом другим підпункту «а» пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій, а також від Кабінету Міністрів України, Мінекономіки та Фонду державного майна.
01.03.2023 позивачем з метою з`ясування особи-ініціатора передачі єдиного (цілісного) майнового комплексу позивача до сфери управління Фонду державного майна, було направлено адвокатський запит до Міністерства економіки України.
Разом з тим, пропозиція щодо передачі підприємства до сфери управління Фонду державного майна міститься у листі Національної академії аграрних наук від 24.11.2022 №10.2-03/797, де в додатку «Перелік Державних підприємств дослідних господарств Національної академії аграрних наук, які з різних причин тимчасово не задіяні в науковій сфері будуть пропонуватися для передачі із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна» зазначено Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».
Таким чином, з викладеного вбачається, що ініціатором передачі Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до сфери управління Фонду державного майна України виступила Національна академія аграрних наук України.
Разом з тим, згідно пункту 5 Положення №1482 пропозиції щодо передачі об`єктів права державної власності, яка здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погоджуються ініціатором передачі з: відповідним органом, уповноваженим управляти державним майном, або самоврядною організацією; відповідним органом охорони культурної спадщини у разі передачі об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками; Антимонопольним комітетом шляхом отримання дозволу на зазначену передачу у випадках, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції; підприємством у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції; орендодавцем і орендарем у разі передачі об`єктів, що були передані в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів; трудовим колективом підприємства у разі передачі об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів цього підприємства, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції. Згода трудового колективу підприємства подається у формі виписки з протоколу загальних зборів (конференції представників).
Відповідно до пункту 6 Положення №1482 якщо передача здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, пропозиції, погоджені відповідно до вимог пункту 5 цього Положення, подаються ініціатором такої передачі до Мінекономіки.
У пропозиціях зазначається: найменування підприємства, його місцезнаходження, ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ, найменування органу, який здійснює повноваження з управління зазначеним державним майном, стан приватизації (корпоратизації) підприємства; у разі передачі єдиного (цілісного) майнового комплексу структурного підрозділу підприємства або нерухомого майна характеристика об`єкта, що передається.
До пропозицій додаються (у разі передачі об`єктів, визначених абзацом першим підпункту «а» пункту 2 цього Положення, які належать до сфери управління органу виконавчої влади, що припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу або перетворення), і передаються правонаступнику, додаються за наявності, про що зазначається в пояснювальній записці, а об`єктів, визначених абзацом другим підпункту «а» пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна додаються за наявності, крім абзацу десятого цього пункту): копія статуту (положення) підприємства; засвідчені в установленому порядку копії балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів і звіту про дебіторську та кредиторську заборгованість за останній календарний рік та на останню звітну дату; бізнес-план або техніко-економічне обґрунтування (з визначенням етапів, термінів, шляхів та засобів реалізації) ефективного використання державного майна, що є об`єктом передачі, з визначенням джерел фінансування видатків з його утримання (далі - економічне обґрунтування), розроблені за встановленою Мінекономіки формою та погоджені органом, до сфери управління якого передається державне майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів, права на які підлягають державній реєстрації.
Мінекономіки на підставі узгоджених пропозицій, внесених із дотриманням вимог цього Положення, готує і у місячний строк подає за погодженням з Мінфіном, Фондом державного майна, а у разі передачі об`єктів, зазначених в абзаці першому підпункту «а» пункту 2 цього Положення, з Державною службою статистики проекти відповідних рішень Кабінету Міністрів України.
Наведені правові норми вказують, що Кабінет Міністрів України є органом управління об`єктами державної власності та наділений повноваженнями стосовно реалізації прав держави, як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб; при цьому, Кабінет Міністрів України має право передавати об`єкти права державної власності, у тому числі нерухоме майно, за відповідним рішенням; у свою чергу процедура передачі об`єкта права державної власності передбачає погодження з відповідними органами, передачу погоджених пропозицій Міністерством економіки України до Кабінету Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, Національна академія аграрних наук України виступила безпосереднім ініціатором передачі єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до сфери управління Фонду державного майна України, про що свідчить лист Національної академії аграрних наук від 24.11.2022 №10.2-03/797, де в додатку «Перелік Державних підприємств дослідних господарств Національної академії аграрних наук, які з різних причин тимчасово не задіяні в науковій сфері будуть пропонуватися для передачі із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна» зазначено Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».
Суд відзначає, Національна академія аграрних наук України згідно вимог Порядку №1482 не може ініціювати передачу єдиного майнового комплексу іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності без погодження із Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», у зв`язку з чим, суд вбачає порушення відповідачами процедури підготовки та прийняття оскарженого розпорядження з причин того, що ініціатором передачі не погоджено пропозицію щодо передачі єдиного майнового комплексу з Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».
За наведених обставин справи, з урахуванням обов`язку держави забезпечувати додержання прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності, а також задля утвердження дії конституційного принципу верховенства права при здійсненні органами влади управлінських функцій, суд вважає, що проєкт оскарженого у даній справі розпорядження в частині повинен був бути узгоджений із Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».
Отже, при прийнятті спірного розпорядження Кабінету Міністрів України допущено порушення правової процедури, яке в свою чергу призвело до недотримання принципу верховенства права в прояві «належного урядування» та позбавлення позивача, як заінтересованої особи, права на участь при прийнятті спірного рішення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Міністерство економіки України та Кабінет Міністрів України при підготовці та прийнятті оскарженого розпорядження в частині допустили порушення вимог Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, оскільки пропозиції щодо передачі Державного підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до сфери управління Фонду державного майна не були погоджені із Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», як того вимагає п. 5 Положення № 1482.
Конституційний Суд України у Рішенні від 27.02.2018 № 1-р/2018 вказує на те, що конституційний принцип верховенства права слід розглядати через такі його складові як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість. Правову визначеність, зокрема, слід розуміти як обов`язок держави дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб тих законів, які вона ввела в дію, та як необхідність у цілому дотримуватися державою зобов`язань або обіцянок, які вона взяла на себе перед людьми (поняття «законних очікувань»).
З огляду на викладене вище та з урахуванням встановлених обставин справи, доводи позивача з приводу наявності у нього підстав для звернення до суду за захистом порушеного законного інтересу внаслідок прийняття спірного розпорядження суд вважає обґрунтованими. Встановлені судом обставини є достатніми для висновку про наявність у позивача легітимних очікувань як фактичного користувача майна, який мав і має правомірні сподівання на вирішення на законодавчому рівні питання щодо правового режиму такого майна та його подальше використання, а оспорюваним розпорядженням фактично унеможливлюється подальше використання позивачем зазначеного майна у господарській діяльності.
За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004).
Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
З огляду на викладене та виходячи зі встановлених у даній справі обставин, суд зазначає, що підготовка та подання Міністерством економіки України до Кабінету Міністрів України проекту оспорюваного розпорядження та подальше погодження та видання такого розпорядження Кабінетом Міністрів України свідчить про те, що має місце невиконання органами виконавчої влади України своїх зобов`язань перед позивачем через допущені порушення законодавчо визначеної процедури передачі єдиного майнового комплексу за відсутності погодження проекту з Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», та як наслідок порушення вимог принципу правової визначеності в прояві такого елементу, як принцип «належного урядування» (встановлення процедури і її дотримання), який за європейськими стандартами частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).
Разом з тим, суд зазначає, що за встановлених у даній справі обставин, підстави вважати, що відповідачем, як правозастосовчим органом держави, дотримано при прийнятті спірного розпорядження принципу справедливості щодо позивача, відсутні.
Що стосується доводів відповідача-2 про те, що оскаржене розпорядження в частині не порушує права позивача, суд вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначив, що виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. І суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. При цьому, інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
Отже, поняття «охоронюваний законом інтерес» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Таким чином, законний (охоронюваний законом) інтерес виражається у можливостях суб`єкта права користуватися певним соціальним благом, не вимагаючи певних дій від інших осіб і лише за певних умов маючи можливість звертатися за захистом цього інтересу до суду з метою задоволення своїх потреб, які не суперечать суспільним.
Для звернення до суду за захистом охоронюваного законом інтересу особа повинна мати легітимні очікування вчинення стосовно неї певних дій з боку іншого суб`єкта відповідно до заснованого на законі дозволу.
Предметом оскарження у цій справі є розпорядження Кабінету Міністрів України в частині, згідно з яким Урядом вирішено питання щодо передачі єдиного майнового комплексу позивача до сфери управління Фонду державного майна України, тобто предметом оскарження є акт індивідуальної дії (в частині).
Позивач в обґрунтування адміністративного позову зазначає, що оскаржене розпорядження прийнято відповідачем-1 із порушенням правової процедури, а його реалізація безпосередньо зачіпає права та інтереси позивача.
За твердженням позивача, останній є фактичним володільцем та користувачем майна, що підлягає передачі. Зазначена обставина не заперечувалася сторонами під час розгляду справи та підтверджується матеріалами справи.
При цьому, позивач зазначає, що оскаржене у даній справі розпорядження Кабінету Міністрів України в частині було прийняте без участі позивача та без врахування жодних інтересів та прав позивача як фактичного користувача майном, що підлягає передачі, а його прийняття фактично призводить до неможливості використання позивачем спірного майна, тобто порушує його законний інтерес на користування спірним майном.
Як було встановлено судом, позивач протягом тривалого часу користувався майном та ніс тягар на його утримання, проте, за наслідком прийняття спірного розпорядження фактично останній був позбавлений можливості подальшого користування цим майном без жодної запропонованої альтернативи, а відтак твердження відповідача-2 про те, що оскаржене розпорядження не зачіпає прав та обов`язків позивача не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не приймаються судом до уваги.
Положеннями ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (щодо захисту власності) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд дійшов висновку, що втручання у майнові права позивача, на додаток до серйозних сумнівів щодо його законності, поклало на позивача непропорційний тягар, відтак, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.
Відповідачі правомірності прийняття оскарженого розпорядження та дій щодо його підготовки та подання для подальшого прийняття не довели, натомість доводи позивача щодо протиправності дій відповідача та оспорюваного акта в частині знайшли своє підтвердження та обґрунтування, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до положень статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України та Міністерства економіки України на користь Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5368,00 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто, по 2684,00 грн з кожного відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 19, 72-77, 90, 139, 192-194, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Міністерства економіки України щодо підготовки та подання до Кабінету Міністрів України проєкту розпорядження «Деякі питання управління об`єктами державної власності» в частині внесення до додатку 1 «Перелік єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, що передаються до сфери управління Фонду державного майна» Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (ідентифікаційний код юридичної особи 03374617).
Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 №37-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» в частині включення Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (ідентифікаційний код юридичної особи 03374617) до Додатку 1 «Перелік єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, що передаються до сфери управління Фонду державного майна».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 11.08.2023.

Головуючий суддя О.В. Царікова

Суддя О.М. Турова

Суддя А.В. Савченко