Справа № 380/12716/23
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, вул. Мельницьке шосе, 7, ) про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення №23 від 3.05.23 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій про відмову у призначенні пенсії за віком і зобов`язати призначити та виплатити пенсію;

- визнати протиправними дії і бездіяльність Головного управління Пенсійного фонд України у Вінницькій області у припиненні виплати призначеної і перерахованої пенсії та невиконання рішення №23 від 7.03.23 про призначення пенсії по віку, а також зобов`язати виконати своє рішення про призначення і виплату пенсії.

Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 300 000 (один мільйон триста тисяч) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/9883/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуло заяву від 19.05.2022 року про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення №23 від 03.05.2023 про повторний розгляд заяви про призначення пенсії за віком від 19.05.2022 відмовлено заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу роботи. Стверджує, що станом на 01.05.2022 його загальний страховий стаж склав 29 років 2 місяці. Вважаючи рішення та дії відповідачів протиправними, позивач звернувся з цим позовом.

Ухвалою суду від 07 червня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/9883/22 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року в справі № 380/9883/22 в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 02.05.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням трудового стажу 29 років 18 днів скасовано, та прийнято постанову, якою цю позовну вимогу задоволено частково. Відповідно до мотивувальної частини постанови у справі №380/9883/22 зазначено наступне: «у рішенні про відмову в призначенні пенсії № 23 від 25.05.2022 року відповідач не зазначив мотивів, з яких виходив, відмовляючи позивачу з зарахуванні періоду з 28.11.1984 по 24.07.1985 до страхового стажу. Враховуючи те, що рішення відповідача не містить обґрунтування з яких саме розрахунків виходив відповідач, визначаючи тривалість страхового стажу позивача 28 років 1 місяць 24 дні, апеляційний суд позбавлений можливості оцінити правомірність визначення відповідачем саме такої тривалості страхового стажу позивача. При цьому, апеляційний суд не наділений повноваженнями здогадуватись про підстави прийняття спірного рішення та, керуючись припущеннями, робити висновки про його законність чи протиправність. У випадку, якщо підстави прийняття рішення суб`єкта владних повноважень у рішенні не вказано, таке рішення прийнято безпідставно, а, відтак, протиправно». При цьому Суд не наводить висновків про необхідність зарахування періоду з 28.11.1984 року по 24.07.1985 року до страхового стажу позивача при вирішенні питання про призначення йому пенсії, а лише зауважує про недостатню обгрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень, що, як наслідок, є підставою для його скасування. Враховуючи наведене, Головним управлінням на виконання висновків Восьмого апеляційного адміністративного суду прийнято повторне рішення №23, відповідно до якого наведено обгрунтування незарахування спірного періоду.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-річного віку, звернувся 19.05.2022 до ГУ ПФУ у Львівській області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі № 380/9883/22 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25.02.2022 року № 23 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області призначити з 02.05.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням трудового стажу 29 років 18 днів.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/9883/22 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року в справі № 380/9883/22 в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 02.05.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням трудового стажу 29 років 18 днів скасовано та прийнято постанову, якою цю позовну вимогу задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.05.2022 року про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року в справі № 380/9883/22 залишено без змін.

Рішенням №23 від 03.05.2023 про повторний розгляд заяви про призначення пенсії за віком від 19.05.2022 відмовлено заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу роботи.

Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №23 від 03.05.2023 про відмову у призначенні пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що починаючи, зокрема з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з абзацом першим та другим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, єдиним документом, який підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка.

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі №380/9883/22 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 №380/9883/22 встановлено, що відповідно до записів трудової книжки, встановив те, що, трудовий стаж позивача становить 29 років 18 днів і включає такі періоди:

- з 18.09.1979 року по 01.09.1980 року - робочий книжного складу (11 місяців 14 днів);

- з 01.09.1980 року по 23.07.1981 року - навчання в Дрогобицькому кооперативному училищі (10 місяців 22 дня);

- з 16.11.1981 року по 04.04.1982 року - вантажник Дрогобицького відділення Львівського тресту «ОБЛЖИТЛОПОСТЗБУТТОРГ» (4 місяці 19 днів);

- з 06.04.1982 року по 10.11.1982 року - учень слюсаря Дрогобицького експериментально-механічного заводу спец обладнання (7 місяців 4 дні);

- з 04.03.1983 року по 30.11.1984 року слюсар-інструментальник Дрогобицького долотного заводу (1 рік 8 місяців 27 днів);

- з 28.11.1984 року по 24.07.1985 року - слухач підготовчого відділення денної форми навчання в Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (7 місяців 26 днів);

- з 24.07.1985 року по 30.06.1989 року - студент факультету підготовки вчителів початкових класів за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання денна форма навчання у Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (3 роки 11 місяців 6 днів);

- з 25.09.1989 року по 28.10.2003 року слюсар Дрогобицького заводу «ЗИГМА» (14 років 1 місяць 3 дні);

- з 04.12.2003 року по 16.08.2004 року перебував на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості (8 місяців 12 днів);

- з 17.08.2004 року по 16.08.2005 року підсобний робітник ДП «Комунальник» КП «Комбінат міського господарства» (11 місяців 30 днів);

- з 13.03.2006 року по 08.12.2006 року - перебував на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості (8 місяців 25 днів);

- з 19.12.2018 року по 01.05.2022 року перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (3 роки 4 місяці 12 днів).

Крім того, суд встановив, що спірним, з огляду на необхідність зарахування до страхового стажу позивача є, період з 28.11.1984 року по 24.07.1985 року, у якості слухача підготовчого відділення денної форми навчання в Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (7 місяців 26 днів).

Водночас, у рішенні про відмову в призначенні пенсії № 23 від 03.05.2023 року відповідач не зазначив мотивів, з яких виходив, відмовляючи позивачу в зарахуванні періоду з 28.11.1984 року по 24.07.1985 року до страхового стажу.

Пояснення, відповідача про те, що час навчання позивача у Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка необхідно зарахувати з дати видачі наказу про зарахування на І курс, а не з дати зарахування у якості слухача підготовчого відділення денної форми навчання, на переконання суду, не підтвердженні правовими підставами, а тому не можуть вважатись належним обґрунтуванням рішення суб`єкта владних повноважень.

Позивач вважає, що час перебування особи у якості слухача підготовчого відділення денної форми навчання у вищому навчальному закладі зараховується до страхового стажу.

Це твердження позивач обґрунтовує посиланням на постанову Ради Міністрів СРСР від 09 липня 1963 року № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27 липня 1963 року № 1114 «Про організацію підготовчих відділень при вищих учбових закладах», а також на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162.

При перевірці рішення суб`єкта владних повноважень, суд, крім іншого, оцінює, чи відповідають викладені в рішенні підстави його прийняття, підставам прийняття такого рішення, визначеним законодавством.

У випадку, якщо підстави прийняття рішення суб`єкта владних повноважень у рішенні не вказано, таке рішення прийнято безпідставно, а, відтак, протиправно.

За наведених обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії № 23 від 03.05.2023 року необхідно скасувати.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку рішенню № 23 від 03.05.2023, суд дійшов висновку про його невідповідність вказаним критеріям до такого роду рішень, яке порушує право позивача на призначення пенсії за віком, тому спірне рішення слід визнати протиправним і скасувати.

З метою відновлення права позивача на призначення пенсії, за захистом якого він звернувся, та ураховуючи висновок суду про протиправність і скасування рішення №23 від 03.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде задоволення позовної вимоги шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням трудового стажу у 29 років 18 днів.

Стосовно дати, з якої слід призначити пенсію, суд виходить з такого.

Статтею 45 Закону № 1058-IV встановлено строки призначення пенсії, відповідно до пункту 1 частини 1 якої пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Аналогічні норми містить і Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.9. днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 та досягши 01.05.2022 60-річного віку, звернувся до пенсійного органу 19.05.2022 з заявою про призначення пенсії за віком з 01.05.2022.

Вказане свідчить, що звернення позивача за пенсією відбулося через 18 днів з дня досягнення ним пенсійного віку, тобто в межах визначеного пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV строку, відповідно до якого пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Таким чином, пенсія за віком позивачу повинна бути призначена з 02.05.2022.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди з відповідача по 1300000 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 Постанови № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено, що оскарженими рішенням відповідача йому заподіяно моральну шкоду (в чому така шкода полягає та якими обставинами підтверджується: наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо).

Суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 804/6922/16.

Щодо вимоги позивача про звернення до негайного виконання рішення, суд враховує, що вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно, визначений положеннями ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ч.1 цієї статті, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Ураховуючи вказані норми, слід звернути увагу на те, що до негайного виконання звертаються рішення суду про присудження виплат стягнення, а в даному випадку рішення суду стосується спонукання до вчинення дій зобов`язання вчинити певні дії на користь позивача. Оскільки наведені норми не допускають звернення до виконання судового рішення про спонукання до вчинення дій, така вимога не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у призначені пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст.139 КАС України, такий розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд -

вирішив:

адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, вул. Мельницьке шосе, 7, ) про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.05.2023 №23 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області призначити з 02.05.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням трудового стажу 29 років 18 днів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сторін не стягуються.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М. Брильовський