Справа № 160/9903/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 серпня 2023 року Справа №160/9903/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бухтіярової М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Негольшова Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі №160/9903/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

09.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 06.02.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 02.08.2023 у справі №160/9903/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 37806243, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд.7) від 06 лютого 2023 року №0214 про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 02.08.2023 у справі №160/9903/23 не набрало законної сили.

07.08.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Негольшова Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі №160/9903/23, в якій заявник просить:

- стягнути на користь ОСОБА_1 (позивача по справі №160/9903/23) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 37806243, місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул.В.Липинського, буд.7) судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу адвоката Негольшова С.М. по справі №160/9903/23) в розмірі 66321,47 гривень, пов`язані із розглядом в Дніпровському окружному адміністративному суді в рамках справи №160/9903/23 позовної заяви ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 06.02.2023.

В обґрунтування поданої заяви, представником зазначено, що поданням цієї заяви він повідомляє суд про наступні судові витрати, що понесені позивачем та пов`язані із розглядом справи №160/9903/23, це витрати на професійну правничу допомогу адвоката Негольшова С.М. по цій справі в розмірі 66 321,47грн., що підлягають сплаті позивачем ОСОБА_1 на користь адвоката Негольшова С.М. за Угодою про надання правничої допомоги від 08.05.2023 року (детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги за Угодою про надання правничої допомоги від 08.05.2023, наведений в Акті наданих послуг від 04.08.2023 за Угодою про надання правничої допомоги від 08.05.2023, копія якого із копіює Угоди долучена до цієї заяви). Представник зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката по справі №160/9903/23 є співмірним із складністю даної адміністративної справи, наданим адвокатом обсягом послуг та часом, витраченим на надання правничої допомоги (десять повних годин) та вирішальним значенням справи для позивача. З урахуванням викладеного, за фактично досягнутого процесуального результату по справі, що призвів до відновлення репутації позивача як законослухняної людини, яка правомірно перебувала на території України, представник позивача просить задовольнити його заяву у повному обсязі та стягнути з Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 66 321,47 грн.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.08.2023 заяву представника ОСОБА_1 адвоката Негольшова Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі №160/9903/23 розподілено судді Бухтіяровій М.М.

За змістом частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на приписи частини третьої статті 252 КАС України, оскільки судове рішення у справі №160/9903/23 прийнято в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі здійснюється в порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового судового рішення у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі.

Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року у справі №160/16902/20, який враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про вирішення питання щодо розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Заяву про стягнення витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують понесені витрати, позивачем подано до суду лише 07.08.2023, тобто після того, як судом ухвалено рішення по справі.

До цього позивач із заявами такого змісту не звертався, документів, які б підтверджували понесені ним витрати на правничу допомогу до суду не подавав, відповідно суд, ухвалюючи рішення у цій справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання, як і призначати судове засідання для його вирішення.

Зазначення в позовній заяві про стягнення на користь позивача за рахунок відповідача судових витрат, не може розглядатись як заява про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення в розумінні частини сьомої статті 139 КАС України, оскільки на момент виготовлення рішення суду судові витрати позивача складались лише зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, зважаючи, що рішенням суду від 02.08.2023 було вирішено питання щодо стягнення судових витрат зі сплати судового збору, а інших заяв чи доказів на підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом даної справи, суду не надавались, суд не знаходить підстав для ухвалення додаткового судового рішення, а тому заява представника ОСОБА_1 адвоката Негольшова Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 139, 252, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Негольшова Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі №160/9903/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без розгляду.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова