Справа № 396/1306/23
Суддя: Русіна А. А.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 396/1306/23
Провадження № 2-а/396/19/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15.08.2023 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Андріяш І.С.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Негрі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного провадження в м. Новоукраїнка Кіровоградської області в залі суду справу №396/1306/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Співак Юлія Володимирівна, до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови № 3АВ02653896 від 01.07.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 липня 2023 року старшим інспектором з о/д ВОЗКГ УАФППДР ДПП Матяш Т.О. було винесено постанову № 3АВ02653896 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, згідно якої відносно нього накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 340 грн.

ОСОБА_1 вважає, що зазначена вище постанова є незаконною, стверджує, що автомобілем ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 30.06.2023 року не керував, оскільки вказаний автомобіль був ним проданий 26.06.2019 року ОСОБА_2 згідно Довіреності, посвідченої 26.06.2019 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Поляковою Н.В. за № 344. Крім того, позивач зазначає про те, що він ніяк не міг керувати відповідним авто у зв`язку із безпосередньою участю особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підтвердження додає Довідку військової частини НОМЕР_2 міністерства оборони України № 2410 від 10.07.2023 року.

Оскільки постанову від 01.07.2023 року винесено щодо власника автомобіля, а не конкретної особи, яка керувала транспортним засобом, тому позивач вважає, що його права порушені, так як відповідно до примітки ст. 122 КУпАП відповідальність за порушення встановлених обмежень швидкості руху передбачено саме водієм транспортного засобу.

ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Ухвалою суду від 20.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.08.2023 року від представника відповідача Негрі О.В. до суду надійшов відзив на адміністративний позов. В обґрунтування відзиву представник зазначає, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими. Відповідач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення правильно кваліфікував вчинене позивачем правопорушення та обґрунтовано застосував норми матеріального права. Посилання позивача на перебування транспортного засобу у користуванні третіх осіб та наявність нотаріально посвідченого доручення не є підставою для набуття повіреним права власності на автомобіль. Аналіз усіх наявних в справі доказів дає підстави стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості руху автомобілем ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 доведений в повній мірі. Факт звернення до Департаменту патрульної поліції з підтверджуючими документами встановлення обставин правопорушення іншою особою відсутній. Тому просить ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково вказав, що транспортний засіб ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 був ним проданий іншій особі за довіреністю декілька років тому, оскільки був непридатний до експлуатації. Як законослухняний громадянин штраф було ним сплачено в повному обсязі. Проте вину у скоєнні правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не визнає, оскільки стверджує, що вказаним автомобілем не користується вже довгий час, та в момент вчиненння невідомою особою правопорушення транспортним засобом, який дотепер належить йому, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, в Херсонському напрямку, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Зазначив, що відповідний транспортний засіб не має можливості зняти з реєстрації в ТСЦ, оскільки не знає де він знаходиться та не має зв`язок з його володільцем.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні зазначила, що згідно ст. 14-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі саме особою, за якою зареєстровано транспортний засіб. Оскільки транспортний засіб 217230 д.н.з. НОМЕР_1 не був знятий з реєстрації в ТСЦ, в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів не внесено відомості про його належного користувача, тому просить постанову серії 3АВ № 02653896 від 01.07.2023 року відносно ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, залишити без змін, а в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги поданий суду відзив на позов із посиланням на докази, які були використані відповідачем при винесенні постанови, заслухавши думку учасників справи прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншим законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свох прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою ст. 286 КАСУ передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом встановлено, що 01.07.2023 року старшим інспектором з о/д ВОЗКГ УАФППДР ДПП Матяш Т.О. було складено постанову серії ЗАВ № 02653896 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, згідно із якою, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. за порушення п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів на 43 км/год, що зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 057-1120, 30.06.2023 о 10 год. 37 хв. за адресою М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527, де зафіксовано транспортний засіб марки «ВАЗ 217230», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 43).

Технічний засіб Каскад 053-1120, який 30.06.2023 року здійснював фіксування вчинення адміністративного правопорушеня, має сертфікат відповідності UA.TR.001 22 093-21, виданий 02.07.2021 року (а.с. 39).

Згідно експертного висновку результати експертизи свідчать, що комплекс фото/відеофіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху "КАСКАД" відповідає вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації в обсязі функцій, зазначених у документі "Комплекс фото/відеофіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху "КАСКАД" (а.с. 41).

Згідно копії довіреності, яка посвідчена 26.06.2019 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Поляковою Н.В. за № 344 ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 укладати правочини щодо розпорядження належним йому на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_3 , виданим Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 02.07.2008 року автомобілем марки ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно довідки від 10.07.2023 року, яка видана командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 в період з 13.01.2023 року по 04.02.2023 року, з 10.02.2023 року по 27.04.2023 року та з 01.05 2023 року по теперішній час бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 8).

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Ст. 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Отже, оцінюючи склад адміністративного правопорушення, виходячи із загальної теорії права, то склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, забороняється перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

П. 2.3. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

П. 1.3. вказаних Правил встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

З огляду на приписи п. 1.1. Правил дорожнього руху України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 12.4. ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з п. 12.9 (б) ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в підпунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до п/п «и» п. 30.3 цих Правил.

Ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно копії довіреності, яка посвідчена 26.06.2019 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Поляковою Н.В. за № 344, ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 укладати правочини щодо розпорядження належним йому на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_3, виданим Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 02.07.2008 року автомобілем марки ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 13).

Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, №3АВ02653896 від 1 липня 2023 року, прийнятою інспектором з о/д ВОЗКГ УАФППДР ДПП Матяш Т.О. позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що позивач 30 червня 2023 року о 10 год. 37 хв., за адресою М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527, керуючи транспортним засобом ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 31 км/год., чим порушив пункт 12.9. (б) Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України.

З матеріалів фото та відеофіксації, який доданий представником відповідача до відзиву, вбачається, що транспортний засіб марки ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 92 км/год., швидкість виміряна технічним засобом Каскад 057-1120.

При цьому, матеріали відео та фото фіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу зі швидкістю 92 км./год.

Крім того, з довідки від 10.07.2023 року за № 2410, яка видана командиром військової частини НОМЕР_2 полковником поліції ОСОБА_4 вбачається, що молодший лейтенант ОСОБА_1 в період з 13.01.2023 року по 04.02.2023 року, з 10.02.2023 року по 27.04.2023 року, з 01.05.2023 року і по теперішній час бере участь у заходах, необхідних для забезпеченння оборони України, захисту безпеки населення та інтересів у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а. с. 8).

Отже, надані суду докази не містять підтвердження того, що саме ОСОБА_1 30 червня 2023 року о 10 год 37 хв за адресою: М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527, керуючи транспортним засобом ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 43 км/год., чим порушив пункт 12.9. (б) Правил дорожнього руху

З приводу посилань представника відповідача на те, що у цій справі факт доведення керування саме позивачем не підлягає доказуванню, оскільки відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, несе не водій, а фізична особа, за якою транспортний засіб зареєстровано, суд зазначає наступне.

Відповідно до примітки до ст. 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених ч.ч. 1-3 цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абз. 3 ч. 1 ст. 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Ч. 1 ст. 279-1 КУпАП передбачено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу.

У свою чергу, ч. 1 ст. 14-2 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у ч. 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст. 279-3 цього Кодексу.

Отже, відповідно до наведених норм, за загальним правилом адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, несе фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Водночас, ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена також ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (ст. 248).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ст. 14-1 КУпАП, яка передбачала, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Крім того, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, згідно з якою в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

З матеріалів фото та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб марки ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 92 км/год., швидкість виміряна технічним засобом Каскад 057-1120. При цьому, матеріали відео та фото фіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу.

Крім того, судом встановлено, що 30 червня 2023 року зазначеним автомобілем ОСОБА_1 не міг користуватися, оскільки в той час позивач перебував на військовій службі, транспортний засіб був 26.06.2019 року був ним проданий за довіреністю та перебував у володінні іншої особи, що унеможливлювало позивача зняти його з реєстрації в ТСЦ.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі необхідно закрити.

Згідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати належить віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 4 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 160-163 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Співак Юлія Володимирівна, до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови № 3АВ02653896 від 01.07.2023 року - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії 3АВ № 02653896 від 01 липня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, скасувати.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 серпня 2023 року.

Суддя: А. А. Русіна