Справа № 280/6378/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

15 серпня 2023 року Справа № 280/6378/23 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Чернова Ж.М. перевіривши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 2), в якій просить суд:

визнати протиправними дії ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, і зобов`язати їх привести звільнення позивача з ОВС за станом здоров`я у відповідність до чинного законодавства з підвищенням вислуги років на 5% відповідних сум грошового забезпечення. Привести у відповідність формулювання у «відставку» замість «в запас». Формулювання захворювання отримане в період проходження служби в органах внутрішніх справ - замінити на більш точне яке б відповідало стану речей, тобто «Захворювання, отримане при виконанні обов`язків військової служби»;

Ліквідаційній комісії МВС України в Запорізькій області вийти з поданням до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про звільнення у відставку, про збільшення грошового забезпечення на 5%;

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області зробити перерахунок пенсії із збільшенням на 5% та виплати заборгованість позивачу;

в порядку судового контролю зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду відповідно до ст. 38 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.07.1995 позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що під час звільнення працівниками Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області допущена груба помилка, а саме не зазначено факту звільнення позивача з військової служби у відставку за станом здоров`я. Так, в наказі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 06.07.1995 № 121 о/с зазначено, що капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 /НОМЕР_1/ - старшого інженера виробничо-диспетчерського відділу установи ЯЯ-310/88 УМВС звільнено в запас Збройних сил України за ст. 64 п. «б» /через хворобу/. Пенсійний фонд України також не придав цьому значення, хоча позивач неодноразово звертався до Пенсійного фонду України в Запорізькій області та призначив виплату пенсії на 5% менше грошового забезпечення ніж це передбачено законом. Тривалий час позивач вважав що нарахування пенсії відбулося у відповідності до законодавства. Також для позивача не було різниці бути звільненим в запас через хворобу або бути звільненим у відставку через хворобу. Позивач не є професійним правником, а також для нього ці терміни були тотожними. Проте згодом Позивач виявив бажання ознайомитися з матеріалами своєї особової пенсійної справи та наказами про звільнення. Позивач через 12 років після звільнення на свій письмовий запит, 09.12.2022 отримав свідоцтво про хворобу № 6094 від 26.12.1994. Хоча до цього багато разів звертався до Міністерства внутрішніх справ України, але отримував не вмотивовані відмови про надання свідоцтва про хворобу. При написанні рапорта на від 06.07.1995 також було зазначено, що позивач звільняється із органів внутрішніх справ на пенсію за станом здоров`я. В наказі на звільнення ОСОБА_1 від 06 липня 1995 року зазначено: звільнити за ст. 64 п. «б» (через хворобу) в запас збройних сил України. У зв`язку з ігноруванням деяких хвороб позивача, які виникли під час проходження служби в ОВС України, при звільненні позивача було відправлено в запас, а не у відставку. Всі ці деталі та обставини при звільненні були невідомі позивачу, а з`ясувалися лише після того, як позивачу надали свідоцтво про хворобу № 6094 в 2007 році через 12 років після звільнення. А інші: рапорт, подання, наказ про звільнення і інші були надані позивачу після 2018 року. Тоді ж була надана копія акту медичного огляду від 26.12.1994. Позивач вважає, що його звільнення відбулося з численними порушеннями чинного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Так, позивачем в позовній заяві визначено як відповідачів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, проте, позовна заява не містить позовних вимог до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області.

Крім того, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідач 1 має найменування Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олександра Матросова, будинок 29, ).

Пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд враховує висновки Верховного Суду в постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року в справі №240/12017/19. Суд, аналізуючи норми ст.122 КАС України, зазначив:

21. … на думку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

23. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

24. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

25. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

27. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

32. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

33. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

34. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

35. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

36. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

37. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

40. Щодо посилання позивача в позовній заяві на положення статті 87 Закону № 1788-ХІІ та статті 46 Закону № 1058-IV, то таке є безпідставним, оскільки за змістом наведених норм строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

41. До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

42. З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

44. Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

45. До того ж Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертає увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

48. Так, колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

49. До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Отримання позивачем листів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 19.06.2020, від 28.11.2022, від 05.04.2023 на відповідні заяви позивача, не змінює строку відліку на звернення до адміністративного суду, який розпочато з часу, коли позивач отримав відповідну пенсію з 06.07.1995.

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та звільнений зі служби через хворобу. У позовній заяві визнає факт отримання нарахованої на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 06.07.1995 пенсії за вислугу років. Отже, протягом 6 місяців з дати отримання пенсійної виплати мав право оспорити їх розмір.

Статтею 68 Конституції України визначено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Тому доводи позивача про те, що він не має юридичної освіти, не знає особливостей пенсійного законодавства і не міг знати, що його права порушуються, не обґрунтовані та не враховані судом.

Звертаючись до суду 08.08.2023 (відповідно до штампу Укрпошти на конверті), позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду.

Будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду позовна заява не містить.

Крім того, судом установлено, що відповідно до даних «Автоматизованої системи діловодства спеціалізованого суду» позивачем подавалась аналогічна позовна заява 15.12.2021 з тим самим предметом та з однакових підстав, якій присвоєно номер 280/12503/21. Ухвалою суду від 17.01.2022 у справі №280/12503/21 позовну заяву повернуто позивачу. Такі обставини, на думку суду, додатково вказують на зволікання з боку позивача щодо реалізації наданого йому права на судовий захист.

У відповідності до частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем не надано.

Водночас згідно з ч.2 ст.122 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов згідно з ч.1 ст.123 КАС України залишається без руху.

Згідно із статтею 166 КАС України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення викладені в статті.167 КАС України.

Таким чином, позивачу слід надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважних причин такого пропуску.

Такі обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам КАС України, а тому, згідно з ч.1 ст.169 КАС України, вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст.160, 161, 169, 171 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом подання до суду:

уточненої позовної заяви із уточненням складу учасників справи відповідно до ст.160 КАС України (у примірниках відповідно до кількості учасників справи та для суду);

заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України, із зазначенням поважних підстав пропуску строку звернення до суду, з доказами, що підтверджують поважність пропуску строку звернення до суду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ж.М. Чернова