Справа № 440/2848/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/2848/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Бордюга С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Полтавській області), у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 30.03.2023 /а.с. 30-31/, просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області взяти на облік ОСОБА_1 та поновити йому виплату пенсії з 03.02.2023. .

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він набув право на пенсійне забезпечення, з 01.04.2004 йому УПФ України в Автономній Республіці Крим призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". У травні 2022 року позивач зареєструвався як внутрішньо переміщена особа у м. Кременчук Полтавської області та на цій підставі неодноразово звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявами про переведення пенсійної справи з АРК та поновлення виплати пенсії. Однак, пенсійні органи повідомили ОСОБА_1 про неможливість поновлення виплати пенсії на території України з огляду на відсутність паперової пенсійної справи. Позивач таку позицію пенсійного органу вважає протиправною, адже він з 2004 року постійно проживає у м. Кременчуці Полтавської області.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 39-40/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 можливо провести виключно у разі надходження паперової пенсійної справи, оскільки ГУПФ України в Полтавській області невідомо який вид пенсії отримував позивач в УПФ України в Автономній Республіці Крим, а також чи не отримує ОСОБА_1 пенсійних виплат від окупаційної влади АРК.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників.

У судовому засіданні 27.07.2023 позивач та його представник позовні вимоги підтримали й просили їх задовольнити.

Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без уповноваженого представника ГУПФ України в Полтавській області, наполягала на врахуванні позиції відповідача, викладеній у відзиві на позов.

Обставини справи

Позивач є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 7/.

Місце проживання позивача згідно з відміткою у паспорті з 21.01.2000 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 9/.

З 01.04.2004 позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджено копією посвідчення /а.с. 16/.

За твердженням позивача, пенсія йому призначена УПФ України в Автономній Республіці Крим, однак з 2004 року він перемістився з м. Феодосія АРК до м. Кременчука Полтавської області, постійно працює в ТОВ "АВІА", на підтвердження чого надав копію трудової книжки серії НОМЕР_2 /а.с. 14/.

26.05.2022 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу в м. Кременчуці Полтавської області, що підтверджено довідкою від 26.05.2022 №1631- /а.с. 10/.

У 2022 році позивач неодноразово звертався до Пенсійного фонду України з приводу поновлення пенсійних виплат за місцем фактичного проживання, за результатами розгляду яких листами Департаменту пенсійного забезпечення ПФ України від 18.05.2022, 28.07.2022, 24.08.2022 йому роз`яснено порядок пенсійного забезпечення /а.с. 18-20/.

03.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою, у якій просив вирішити питання про переведення пенсії військовослужбовця з АРК до м. Кременчука Полтавської області, як внутрішньо переміщеній особі /а.с. 41/.

Листом від 03.02.2023 вих.№1616-1578/З-02/8-1600/23 позивача повідомлено, що з огляду на введення в Україні воєнного стану, окупацію Автономної Республіки Крим, питання призначення пенсійної виплати можливо розглянути виключно після надання територіальному органу Пенсійного фонду України сформованої належним чином пенсійної справи та атестату про припинення виплати пенсії на території АРК /а.с. 41-42/.

Не погодившись з такою позицією пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Поряд з цим, статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Загальновідомо, що з лютого 2014 року триває російсько-українська війна.

Особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України визначені Законом України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (надалі - Закон №1207-VII).

За змістом статті 1 Закону №1207-VII тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року.

Частиною першою статті 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

А у силу статті 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як визначено частиною першою статті 4 Закону №1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

У силу частин першої, другої статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 із заявою від 03.02.2023) Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Згідно з пунктом 5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (надалі - Порядок №365), для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Згідно з пунктом 15 наведеного Порядку орган, що здійснює соціальні виплати, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є правовідносини щодо наявності підстав для відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за місцем його реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Суд, аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства у взаємозв`язку з фактичними обставинами цього спору, звертає увагу на те, що для внутрішньо переміщених осіб з окупованої території Автономної Республіки Крим не існує особливого порядку відновлення пенсійних виплат.

Необхідність надання паперової справи з тимчасово окупованої території для призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам указаними нормами Закону №1706-VII та Порядку №365 не передбачена.

Приписи Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234, до спірних відносин не застосовуються, адже на дату звернення до ГУПФ України в Полтавській області із заявою від 02.02.2023 ОСОБА_1 не проживав на території Автономної Республіки Крим та/або м. Севастополя.

Натомість, як підтверджено довідкою від 26.05.2022 №1631-, позивач з 26.05.2022 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у м. Кременчуці Полтавської області.

У заяві від 02.02.2023, що отримана ГУПФ України в Полтавській області 03.02.2023, ОСОБА_1 просив поновити виплату йому пенсії як внутрішньо переміщеній особі.

А тому, така заява мала бути розглянута відповідно до вимог Закону №1706-VII та Порядку №365.

Відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17.

Європейська соціальна хартія, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Так, ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.07.2004 у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" (заява №48787/99) визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем МРП. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Застосовуючи наведені висновки до обставин цього спору, суд враховує, що тимчасова окупація російською федерацією території Автономної Республіки Крим з 20.02.2014, як і широкомасштабна збройна агресія військових формувань російської федерації проти України з 24.02.2022, наслідком чого є відсутність ефективного контролю Уряду України над окупованими територіями, не є законною підставою для позбавлення ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи, права на одержання пенсійних виплат на підконтрольній Уряду України території, адже таке право гарантується на підставі ухвалених Україною нормативно-правових актів: Закону №1706-VII та Порядку №365.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.1.02009 №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Пічкур проти України", рішення від 07.11.2013) застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Тож, за результатами розгляду цієї справи суд установив факт протиправної бездіяльності відповідача, що знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з негативними наслідками для позивача, пов`язаними з неотриманням останнім належних йому сум пенсії. Крім того, указана бездіяльність суперечить встановленим функціональним обов`язкам відповідача та не відповідає спеціальним нормативним актам, які регулюють його діяльність.

Відмовляючи позивачу у поновленні виплати пенсії, відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

З урахуванням наведеного, з метою ефективного поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Полтавській області щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , зобов`язавши відповідача взяти на облік та поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 03.02.2023.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач разом з позовною заявою надав клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

У силу пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: предметом позову є захист соціальних (...) прав. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, а спір стосувався захисту його соціальних прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 133, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області взяти на облік та поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 03 лютого 2023 року.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за звернення до суду з цим позовом.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13967927; вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 серпня 2023 року.

Суддя О.О. Кукоба