Справа № 240/20850/23
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Житомир справа № 240/20850/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування арешту,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомир Центральне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м. Київ) та зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомир Центральне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м.Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , накладений постановою Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та забороною та його відчуження, №3537094 від 23.11.2012.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що на виконані відділу перебувало виконавче провадження зареєстроване в автоматизованій системі за №ВП35374094 з виконання виконавчого листа №3568/11 від 04.10.2021, виданого Житомирським окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ДПІ у м.Житомирі заборгованості в розмірі 586362,56 грн.

05.08.2013 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві за п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, після повернення виконавчого листа стягувачеві державним виконавцем протиправно не було знято арешт з майна позивача, як боржника. Позивач зазначив, що наявність чинного арешту порушує його право на розпорядження своєю власністю і відновити свої права в позасудовому порядку він не може, а тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено на 17 квітня 2023 року без виклику сторін у судове засідання.

16.08.2023 від відповідача надійшов до суду відзиву на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки правові підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна ОСОБА_1 відсутні.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд установив, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухового майно щодо суб`єкта станом на 20.04.2023, за позивачем зареєстровано обтяження майна, а саме арешт нерухомого майна.

05.06.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з майна боржника разом з листом із Державної податкової служби України про відсутність заборгованості зі сплати податків, зборів, обов`язкових платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у ОСОБА_1 .

За результатами звернення до відповідача позивач отримав лист від 13.06.2023 №57210, згідно якого на примусовому виконанні Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі перебувало виконавче провадження зареєстроване в автоматизованій системі за №ВП35374094 з виконання виконавчого листа №3568/11 від 04.10.2021, виданого Житомирським окружним адміністративним судом з ФОП ОСОБА_1 на користь ДПІ у м.Житомирі заборгованості в розмірі 586362,56 грн.

05.08.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

З метою виконання вимог виконавчого документу та у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно, та зареєстровано відповідне обтяження за №13286812 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Завершення даного типу не дає підстав для звільнення майна з-під арешту

05.08.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" відсутність у боржника майна (на момент прийняття рішення за редакцією 1999 р.).

Більш детальна інформація про хід виконавчого провадження відсутня, оскільки зазначене знищено після спливу 3-річного терміну зберігання.

Повторно зазначений виконавчий документ на виконання до відповідача не надходив.

Також у листі відзначено, що ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII передбачає вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна і жодна з них не може бути застосована до спірних правовідносин, а тому спірне питання має вирішувати суд.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо незняття арешту з належного позивачу нерухомого майна, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовёязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 2 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема, у разі, якщо є письмова відповідна заява стягувача.

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону.

Аналіз наведених правових норм в попередньому розділі свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Крім того, наслідки завершення виконавчого провадження, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу встановлені пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року №489/20802, яким передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно наведеної норми, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець повинен, зокрема, зазначити наслідки завершення відповідного виконавчого провадження, яким в даному випадку є зняття арешту з майна і коштів позивача.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження №35374094 державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Постановою Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.08.2013 в межах виконавчого провадження № 35374094, керуючись п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відтак, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до зазначених обставин справи і норм чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомир повинен був зняти арешт з майна і коштів позивача (боржника) при поверненні виконавчого документа стягувачу, але не зробив цього.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 815/7269/15.

Також суд зауважує, що на момент розгляду справи в органах Державної виконавчої служби України відсутні виконавчі провадження відносно позивача як боржника, що підтвердив відповідач.

На підставі викладеного, бездіяльність Богунського відділ державної виконавчої служби у місті Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту майна та заборон відчужень ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №35374094 є протиправною.

Відтак, для належного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скасувати арешт майна та коштів боржника ОСОБА_1 , накладені в межах виконавчого провадження № 35374094.

Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України, принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши дії відповідно до критерій визначених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.11.2012 ВП №35374094.

Зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скасувати арешт майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.11.2012 ВП №35374094.

Судовий збір в розмірі 1073,60 грн стягнути з Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомир Центральне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м.Київ) (майдан Корольова,3/14, м.Житомир, 10014, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , інд. код: НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва