Справа № 466/8362/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 466/8362/22 пров. № А/857/7812/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Єршової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року, головуючий суддя Желік О.М., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому просив скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45409136 від 04.02.2016 року та ВП №25670147 від 06.05.2011 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що виконавчі провадження №45409138 та №25680147 були завершені 30.06.2017 року та 10.10.2011 року відповідно. Разом з тим, державним виконавцем не було знято арешту з його майна, накладеного постановами від 04.02.2016 року та від 06.05.2011 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено; зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) () зняти арешти з усього майна ОСОБА_1 і заборони на його відчуження, накладені на підставі постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 04.02.2016 року ВП №45409136 та від 06.05.2011 року ВП №25680147.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що завершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не свідчить про наявність підстав для зняття арешту з майна боржника, скасування інших вжитих заходів з виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №306909477 від 09.08.2022 року (параметри запиту: ПІБ: ОСОБА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; за частковим співпадінням) на праві приватної власності позивачу належить:

1) 1/4 частка квартири, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) квартира, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно актуальної інформації зі спеціального розділу копії цієї ж довідки, у такій наявні записи про обтяження:

1) 13173072 (дата державної реєстрації: 09.02.2016 року), підстава державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №45409136 від 04.02.2016 року; видавник: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Дзень Віталій Михайлович; опис предмета обтяження: все нерухоме майно, окрім квартири АДРЕСА_3 .

2) 24109953 (дата державної реєстрації: 19.09.2011 року), підстава державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №25680147 від 06.05.2011 року; видавник: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Дзень Віталій Михайлович; опис предмета обтяження: все нерухоме майно, окрім квартири АДРЕСА_3 .

Згідно листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 18.08.2022 року №В-3/52015 позивача повідомлено, що на виконанні у Відділі перебувало ВП №45409136 із примусового виконання виконавчого листа №1390/2010 від 25.09.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. 30.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Дане виконавче провадження завершено 30.06.2017 року.

Згідно листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 18.08.2022 року №В-3/52016 позивача повідомлено, що на виконанні у Відділі перебувало ВП №25680147 із примусового виконання виконавчого листа №2-1390/2010 від 31.05.2010 року про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 78748,64 дол. США за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. 10.10.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) у старій редакції Закону, що був чинним на час винесення постанови та надіслано дану постанову разом з виконавчим документом до ВДВС Кам`янка-Бузького РУЮ.

Вважаючи, що накладені на майно арешти суперечать вимогам законодавства та праву позивача на мирне володіння майно, останній звернувся до суду з метою його скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність спору про право щодо конкретно визначеного майна в особі заборгованих сум, суд вважає, що випадок, який розглядається у даній справі, підпадає під дію частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII (оскільки лише Закон №1404-VIII діє станом а момент розгляду справи), згідно якої арешт може бути знятий за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача та повернення виконавчого листа у ВП №34143831 регламентувались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених вказаним Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 ст.6 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ч.1 ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно зі ст.57 Закону 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно частини 4 і 5 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

Як слідує з матеріалів справи виконавче провадження ВП №45409136 із примусового виконання виконавчого листа №1390/2010 від 25.09.2012 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи було завершено 30.06.2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст.37 Закону №1404-VIII (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Виконавче провадження №25680147 закінчене постановою державного виконавця від 10.10.2011 на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону №606-XIV (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).

Кам`янка-Бузький відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що 20.10.2011 року, 20.12.2011 року та 10.04.2012 року на його адресу надходив виконавчий лист №2-1390 від 31.05.2010 року, однак постановами державного виконавця від 24.10.2011 року, 19.03.2012 року, 26.06.2012 року було відмолено у відкритті виконавчого провадження та двічі закінчено виконавче провадження та скеровано оригінал виконавчого документа у ППВР відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області. Станом на 20.04.2023 року виконавчий лист №2-1390 від 31.05.2010 року на виконання Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції більше не надходив.

З огляду на наведене, виконавче провадження №25680147 щодо стягнення, зокрема, з ОСОБА_1 78748,64 дол. США за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи фактично закінчено, а виконавчий лист №2-1390 від 31.05.2010 року не перебуває на виконанні у виконавчих органах.

Закінчення виконавчого провадження законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державного виконавця не проводяться.

Попри це, при закінченні виконавчого провадження арешт з майна позивача, державним виконавцем знятий не був.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність арешту майна позивача на даний час, що порушує його законні права та інтереси .

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі №466/8362/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
О. М. Гінда
Повний текст постанови складено 16.08.2023 року.