Справа № 520/488/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 р. Справа № 520/488/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, по справі № 520/488/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 08.03.2022 по 24.11.2022 у розмірі 137800 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09.03.2022 по 08.09.2022 у розмірі 16 809 грн. 26 коп.

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зменшуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом не було враховано таку суттєву обставину, як період затримки (прострочення) виплати заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Отже, зменшуючи суму середнього заробітку, рішенням суду порушено принципи розумності, справедливості та пропоррційності.

Відповідачем подано відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, а позов залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач у період з 07.11.2015 по 08.03.2022 проходив службу в управлінні патрульної поліції в Харківській області. Під час проходження служби позивачеві не нараховані та не виплачені доплати за службу в нічний час та індексація за період з 07.11.2015 по 28.02.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі 520/7057/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 доплати за несення ним служби у нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2017.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 доплати за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 сум індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції розглянути питання нарахування та виплати інспектору Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 сум індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016, із врахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, 24.11.2022 відповідачем виплачено заявнику грошові кошти у сумі 6179,27 грн., що підтверджується випискою з банку та не заперечується відповідачем. Отже, датою проведення відповідачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні з заявником є 24.11.2022.

Вважаючи, дії відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Крім того, Верховний Суд України також неодноразово висловлював таку правову позицію. Зокрема, у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15), проаналізувавши вимоги статей 116, 117 КЗпП України, дійшов висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №582о/с від 08.03.2022 ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу чергової служби, за п. 7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», починаючи з 08.03.2022.

Втім, під час звільнення позивачу не було виплачено доплати за службу в нічний час та індексація за період з 07.11.2015 по 28.02.2018.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Порядок №1078).

Згідно п.1 якого він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Відтак, непроведення з вини відповідача доплати за службу в нічний час та індексації є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі 520/7057/22, кошти в сумі 6 179, 27 грн., з поміткою «зарплата» надійшли 24.11.2022 на картковий рахунок позивача (а.с.8).

З огляду на невчасний розрахунок з позивачем при звільненні, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Так, правову позицію щодо норми права, яка підлягає застосуванню до випадків обчислення строків звернення до суду військовослужбовців з вимогами про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, було викладено в постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.

Відповідно до вказаної правової позиції Верховного Суду, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, у межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення у справі №240/532/20, Верховний Суд одночасно відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в його постановах, і погодився з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в інших його постановах, зокрема від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Слід також зазначити, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що кошти на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі 520/7057/22, ОСОБА_1 отримав від Департаменту патрульної поліції у розмірі 6 179, 27 грн. 24.11.2022.

У свою чергу, з даним позовом позивач звернувся лише 28.12.2022, за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується штампом на конверті, в якому була направлена апеляційна скарга (а.с.9), при цьому підстав для поновлення пропущеного строку не зазначив.

Разом з тим, під час подання даного позову, позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду не подавалося, належних доказів такого пропуску до матеріалів справи не додано.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Пунктом восьмим частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, як це передбачено нормами адміністративного судочинства.

Пунктом 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

З вищевказаного слідує, що строки на звернення до суду не є абсолютними і можуть бути обмеженими Законом, а причини з якими особа пов`язує поважність причин пропуску на звернення до суду повинні бути об`єктивними, непереборними та обґрунтованими належними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції помилково не надав оцінку, що позивачем позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого в даній категорії справ Кодексом адміністративного судочинства України, а з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення даного позову без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 частини першої ст. 238 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, апеляційні скарги є частково обґрунтованими, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 319, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі № 520/488/23 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення суми - залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко