Справа № 826/844/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 826/844/17

адміністративне провадження № К/9901/54000/18, К/9901/58020/18, № К/9901/58577/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

суддя - доповідач - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київської міської ради, до якої приєднався ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді: Земляна Г.В., Лічевецький І.О.) та касаційні скарги Київської міської ради та ОСОБА_2 на додаткову постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді: Земляна Г.В., Лічевецький І.О.),

у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради № 530/530 від 30.06.2016 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у Солом`янському районі м. Києва для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»;

- стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 120,00 грн.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до включення в межі міста Києва (Укази Президії Верховної Ради Української РСР від 30.03.1971 №115-УШ, від 26.08.1988 №6486-ХІ), село Жуляни знаходилось в Києво-Святошинському районі Київської області в межах землекористування радгоспу "Совки", де переважно працювали мешканці села Жуляни. На цей час, члени родин власників домоволодінь мікрорайону Жуляни оформлюють право власності на залишки земельних ділянок, площа яких складає понад 0,10 га безоплатної приватизації, за нотаріально посвідченою згодою цих власників в порядку відведення.

Відповідно до наказу радгоспу "Совки" №150 від 15.04.1987 за господарством (домоволодінням АДРЕСА_1 ) закріплена земельна ділянка площею 0,28 га.

Згідно розпорядження представника Президента України № 461 від 18.04.1994, відповідно до будинкової книги домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та закріплено земельну ділянку площею 0, 28 га.

Відповідно до архівної довідки архівного відділу Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 963 від 30.10.2007 земельна ділянка, на яку претендує позивач, належала гр. ОСОБА_3 та її родині площею 0,20 га.

В архівній довідці архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 06-04/319 від 22.03.2017 зазначено, що у документах архівного фонду «Жулянська міська рада» у погосподарській книзі за 1986-1989 роки є особовий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , проживаючої по АДРЕСА_1 : у графі «Будвілі» - житловий будинок 1959 року; у графі «Всьго землі» - 0,20 га.; у графі «Члени родини»: ОСОБА_3 - г/с, ОСОБА_5 - чол., ОСОБА_1 - син.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 36207455 від 12.11.2012 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , підстава виникнення - свідоцтво про право на спадщину № 1-2173 від 10.10.2012.

Також, судами встановлено, що відповідно до пояснень третьої особи, на даний час він користується спірною земельною ділянкою, її частина знаходиться у його власності, а іншу частину земельної ділянки, площа якої складає понад 0,10 га оформлюється право власності.

Відповідно до листа органу самоорганізації населення "Комітет мікрорайону "Жуляни" м. Києва №l/1 від 04.01.2016, повідомлено Департамент земельних ресурсів про те, що земельну ділянку, на яку претендує позивач, використовують інші особи та мають намір узаконити своє право відповідно до норм 3eмельного кодексу України. Крім того, жителі мікрорайону просили вжити заходів щодо недопущення незаконного захвату земельних ділянок мікрорайону « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

13.01.2016 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання згоди на розробку землевідводу земельної ділянки № 4 відповідно до графічного матеріалу (кадастрового кварталу 72:571 згідно містобудівного кадастру Києва) орієнтованим розміром до 0,10 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку і господарських споруд (присадибна ділянка).

До клопотання позивачем надано: графічні матеріали на звороті клопотання; копії паспорту та ідентифікаційного номера, довідку учасника бойових дій.

За наслідками розгляду зазначеної вище заяви позивача, відповідачем 30.06.2016 прийнято рішення N 530/530, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 у Солом`янському районі м. Києва орієнтовною площею 0,10 га. (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (К-26105).

Рішення мотивовано тим, що відповідно до пункту 6 статті 118 Земельного кодексу України заявником не додано згоду землекористувача (архівна довідка архівного відділу Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30.10.2007 N 963), відповідно до вимоги організації населення "Комітет мікрорайону "Жуляни" м. Києва № 1/1 від 04.01.2016 щодо недопущення відведення земельних ділянок, якими користуються мешканці мікрорайону " Жуляни ", іншим громадянам.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2018 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Додатковою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 5120,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача прийнято відповідно до норм чинного законодавства, оскільки у позивача відсутнє погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що чинним законодавством не передбачено право міської ради відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України, в тому числі, не передбачено й прийняття рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з наміром відведенням земельної ділянки іншій особі.

Також, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які належним чином посвідчують право користування ОСОБА_1 саме земельною ділянкою, на яку претендує позивач

ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В обґрунтування касаційної скарги Київська міська рада та особа, яка приєдналася до касаційної скарги - ОСОБА_1 , покликаються на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Зокрема, покликаються на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно зроблено висновок про те, що відповідачем не надано доказів, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, знаходиться у користуванні третьої особи, оскільки вказане спростовується наданими до суду доказами.

Просять рішення суду апеляційної інстанцій скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги Київська міська рада покликається на порушення судом апеляційної інстанцій при прийнятті додаткового рішення норм процесуального права; просить скасувати додаткову постанову суду та прийняти нову, якою відмовити у стягненні судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 покликається на порушення судом апеляційної інстанцій при прийнятті додаткового рішення норм процесуального права; просить скасувати додаткову постанову суду та присудити на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи (правничої допомоги) у суді апеляційної інстанції в сумі 4500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини 1 статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Верховний Суд уже розглядав справу щодо спору про надання цьому ж позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на цій же території.

Так, у постанові від 16.05.2019 у справі №826/765/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

«Пунктом 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Фактичне користування земельними ділянками третіми особами є правомірним, оскільки на цих ділянках знаходяться належні їм на праві власності будинки та господарські споруди. При цьому та обставина, що права на ці земельні ділянки не оформлено у встановленому порядку, не дає підстав вважати їх вільними.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності на підставі ст. 118 ЗК України може бути надано лише на вільну земельну ділянку.

З цих підстав, Суд дійшов висновку, що відмова в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у разі, якщо земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні інших осіб, є правомірною.».

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки слугувало те, що фактично земельна ділянка, яку він бажав отримати, перебуває у законному користуванні іншої особи і на цій земельній ділянці розташовано належний їй на праві власності житловий будинок.

При цьому, не оформлення у встановленому законом порядку права на вказану земельну ділянку не свідчить про те, що така земельна ділянка є вільною і що на неї може бути надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності на підставі ст. 118 ЗК України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача та прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо того, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які посвідчують право користування третьою особою земельною ділянкою, на яку претендує позивач, не можна визнати належним чином обґрунтованими, оскільки факт користування зазначеною земельною ділянкою встановлено судом першої інстанції на підставі зібраних у справі доказів, а судом апеляційної інстанції такі фактичні обставини не спростовано.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо оскарження додаткового судового рішення.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21 у питанні перегляду основного та додаткового судового рішення зробила наступні висновки:

«За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати.»

У справі, яка розглядається суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду апеляційної інстанцій, відтак, рішення, яке є додатковим до цього рішення, також підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 341, 349, 352, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської міської ради та ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 та додаткову постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 826/844/17 скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2018 у справі № 826/844/17 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і не оскаржується.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук