Справа № 200/2795/23
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2023 року Справа№200/2795/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник за довіреністю Дзундза Юрій Романович (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) звернувся через підсистему Електронний суд Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (період з 02.02.2022 по 29.05.2023), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (період з 02.02.2022 по 29.05.2023), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100. В обґрунтування зазначив, що у період з 13.09.2017 по 03.1.2018 проходив військову службу та перебував на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . На виконання рішення суду по справі №200/8298/21 здійснено виплату донарахованого грошового забезпечення за період служби. Вважає наявним право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні посилаючись на вимоги ст.116, ст.117 КЗпП України.

11 липня 2023 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем надано відзив, в якому зазначено, що у період з 13.09.2017 по 03.10.2018 позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.10.2018 №258-ос позивача виключено зі списків особового складу Регіонального управління та всіх видів забезпечення, та згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 14.09.2018 №871ОС зараховано в розпорядження начальника Північного регіонального управління. На виконання рішення суду по справі №200/8298/21 позивачу за період з 13.07.2017 по 03.10.2018 нараховано індексацію грошового забезпечення у сумі 24644,20 грн та здійснено її виплату згідно платіжної інструкції від 29.05.2023 №3818. Зауважив, що військова частина не може нести відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки остаточний розрахунок при звільненні не проводила. Позивача виключено зі списків військової частини та зараховано в розпорядження Північного регіонального управління, за яким і закріплено право проводити остаточний розрахунок при звільненні. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши заяви по суті суд встановив таке.

ОСОБА_1 у період з 13.09.2017 по 03.10.2018 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

З 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , зарахованого в розпорядження начальника Північного регіонального управління наказом Голови Державної прикордонної служби України від 14.09.2018 №871-ОС, виключено зі списків особового складу Регіонального управління та всіх видів забезпечення, про що свідчить архівний витяг з наказу начальника Донецько-Лугнського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.10.2018 №258-ОС.

З 07 вересня 2019 року ОСОБА_1 звільнено у запас наказом Північного регіонального управління від 06.08.2019 №269-06 за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення регіонального управління, про що свідчить витяг з наказу начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.09.2019 №306-ОС.

28 грудня 2021 року Донецьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення по справі №200/8298/21, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 13.09.2017 по 28.02.2018, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та за період з 01.03.2018 по 03.10.2018, з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 13.09.2017 по 28.02.2018, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та за період з 01.03.2018 по 03.10.2018 з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

На виконання рішення суду від 28.12.2021 по справі №200/8298/21 Військовою частиною НОМЕР_1 згідно платіжної інструкції від 29.05.2023 №3818 на рахунок позивача здійснено виплату у розмірі 24644,20 грн. Згідно штампу Державної казначейської служби оплату проведено 30.05.2023.

Вважаючи, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущена протиправна бездіяльність щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави виникнення, проходження і припинення військової служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю військовослужбовців. У разі відсутності відповідних положень у спеціальному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навивши у рішенні відповідні доводи.

Приписами статті 116 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України, в редакції станом на час звільнення) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому за аналогією закону слід застосувати норми статей 116,117 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Разом з цим, суд враховує, що Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

За змістом пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно ч. 3 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.

Відповідно до п. 14 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

З аналізу наведених положень вбачається, що розрахунок з військовослужбовцем проводитися військовою частиною на грошовому утриманні якої (останньої) він знаходився, та звідки був звільнений.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , зарахованого в розпорядження начальника Північного регіонального управління наказом Голови Державної прикордонної служби України від 14.09.2018 №871-ОС, лише виключено зі списків особового складу Регіонального управління та всіх видів забезпечення. Отже, твердження позивача про його звільнення з військової служби 03.10.2018 є помилковим.

Суд зауважує, що умовами застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, є звільнення особи та не виплата в день звільнення усіх належних їй до виплати сум.

Враховуючи те, що з 03.10.2018 ОСОБА_1 не звільнено з Військової частини НОМЕР_1 , а переведено на службу до іншої Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у суду відсутні підстави вважати, що Військова частина НОМЕР_1 проводила розрахунок при звільненні та допустила протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають.

За приписами ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 02.02.2022 по 29.05.2023 є похідними від першої вимоги, у зв`язку з чим також підлягають залишенню без задоволення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023 по справі №200/19236/21.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити повністю.

Керуючись положеннями КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош