Справа № 640/22713/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Єгорової Н.М.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату боргу,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-235750-54/410 У від 11.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 19.12.2016 позивач припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також, позивач стверджує, що підчас здійснення підприємницької діяльності ним завжди сплачувались своєчасно всі податки, що підтверджується копіями квитанцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу № Ф-235750-54/410У від 11.05.2019 про сплату боргу (недоїмки).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2023 продовжено строк розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/22713/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату боргу.

Призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 16.08.2023.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрований 06.08.2015, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером 0011691. Крім того, з 07.08.2015 платник податків взятий на облік в Західно-Донбаському ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація, що ОСОБА_1 припинив власну підприємницьку діяльність 19.12.2016.

11.05.2019 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-235750-54/410.

Позивач наголошує, що у податковій вимозі від 11.05.2019 № Ф-235750-54/410 міститься інформація про те, що станом на 30.09.2019, за ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску, що не відповідає дійсності та не доводиться податковим органом.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не надав безпосередніх доказів нарахування органом доходів і зборів сум єдиного внеску (звіти, акти документальної перевірки, рішення). Так, позивач не має статусу фізичної особи-підприємця, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань є запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , відповідно до вимог частини восьмої статті 4 Закону № 755-IV. Крім того, на день винесення оскарженої вимоги про сплату боргу № Ф-235750-54/410У від 11.05.2019, позивач не був фізичною особою-підприємцем, відтак, не мав нараховувати та сплачувати єдиний внесок, відповідно до вимог Закону № 2464-VI.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, здійснені відповідачем нарахування ЄСВ є законними та обґрунтованими. У зв`язку із тим, що позивач не сплачував нараховані суми з єдиного внеску у встановлені законодавством терміни, станом на 11.05.2019, обліковувалась недоїмка у розмірі 2844,18 грн. На підставі цих даних і була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-235750-54/10У від 11.05.2019.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до норм п. 2 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом п. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону № 2464-VI, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

У свою чергу, за визначенням п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до норм п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до норм п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

За визначенням, наведеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Тож, з наведеного слідує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є здійснення такою особою підприємницької діяльності, при цьому, неотримання доходу від такої діяльності не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску (сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску).

Приписами ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та пункту 3 Розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що податковим органом в автоматичному режимі було сформовано оскаржувану вимогу, при цьому, перевірок не проводилось, однак, важливим є те, що відповідач не зазначив під час розгляду даного спору в суді про походження боргу, враховуючи, що позивач про його існування категорично заперечує.

Так, сума недоїмки у оскаржуваній вимозі становить 2844,18 грн. натомість, відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували самостійне нарахування позивачем сум єдиного внеску, що стали підставою для виникнення недоїмки, зазначеної в оскаржуваній вимозі. Також, відповідач не надав як до суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, доказів та пояснень, які свідчили б про обґрунтованість нарахування позивачу сум єдиного внеску органом доходів і зборів.

До того ж, ухвалою Окружного адміністративного суду від 20.09.2022 витребовувались у відповідача письмові пояснення та їх документальне підтвердження щодо податкового боргу визначеного в податковій вимозі № Ф-235750-54/410 У від 11.05.2019 (за який період сформувався спірний податковий борг і якими доказами це підтверджується), однак, відповідач не надав витребуваних пояснень та документів.

Крім того, наведені стороною відповідача обставини та положення законодавства, є загальними і стосуються процедури стягнення заборгованості по єдиному соціальному внеску (зазначено про нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі, однак не зазначено в якому періоді).

За даних обставин, підлягає врахуванню й те, що позивач не має статусу фізичної особи-підприємця, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань є запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , відповідно до вимог частини восьмої статті 4 Закону № 755-IV.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, на день винесення оскарженої вимоги про сплату боргу № Ф-235750-54/410У від 11.05.2019, позивач вже не був фізичною особою-підприємцем, відтак, не мав нараховувати та сплачувати єдиний внесок, відповідно до вимог Закону № 2464-VI, а про інші обставини нарахування/виникнення боргу контролюючим органом не зазначено.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що податкова вимога про сплату боргу № Ф-235750-54/410 У від 11.05.2019 є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - обґрунтованими.

Апеляційна скарга не містить у собі посилання на обставини та аргументи у чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального права чи що саме залишилось нез`ясованим судом першої інстанції для правильного вирішення даного спору.

До того ж, апелянт і до апеляційної скарги не надав докази, які витренувались судом першої інстанції та які не були надані за виконання вимог ухвали суду.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Н.М. Єгорова

Я.М. Василенко