Справа № 400/8610/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2023 р. № 400/8610/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053,

про:визнання неправомірним та скасування рішення від 20.04.2023 № 18, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області і Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про:

визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.04.2023 № 18 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 період навчання в СПТУ-2 м. Миколаєва з 01.09.1985 по 07.07.1986 та періоди роботи з 08.07.1986 по 04.12.2000 у ЗАТ «Судбудізоляція» з 13.04.2023 (з моменту звернення за призначенням пенсії).

Позов обґрунтовано позивачкою тим, що:

вона має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), в його редакції згідно із рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020;

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно відмовило їй у зарахуванні пільгового стажу за Списком № 2 за період навчання у СПТУ-2 м. Миколаєва з 01.09.1985 по 07.07.1986 і роботи ізолювальником 3 (4) розряду з 08.07.1986 по 04.12.2000 на підставі її трудової книжки;

на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці; непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальних захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

16.08.2023 через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.07.2023 № 2600-0903-8/144401, у якому воно заперечило проти позову і просило в його задоволенні відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вказало на те, що:

до заяви про призначення пенсії позивачка надала лише ідентифікаційний код, диплом, трудову книжку, але довідок, що підтверджували б її пільговий стаж за Списком № 2 нею подано не було;

атестація робочого місця обов`язково потрібна для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 21.08.1992, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442;

позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують чи підтверджували б пільговий стаж за Списком № 2 та недосягненням пенсійного віку.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося.

17.07.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (без виклику сторін у судове засідання), а також про витребування у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві доказів.

Супровідним листом від 25.07.2023 № 2600-0302-7/144709 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало до суду частину витребуваних доказів, а щодо інших зазначило, що у нього вони відсутні.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується її паспортом громадянина України.

Відповідно до трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 08.07.1986 у період з 01.09.1985 по 07.07.1986 вона навчалася у СПТУ-2 м. Миколаєва (записи №№ 1-2), а з 08.07.1986 по 31.05.2000 позивачка працювала ізолювальником МСУ-43 тресту «Термоізоляція», яке 28.02.1995 було реорганізовано у ЗАТ «Судбудізоляція» (записи №№ 3-8).

У довідці ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУДБУДІЗОЛЯЦІЯ» від 07.05.2009 № 189 зазначено, що позивачка у період з 08.07.1986 по 31.12.1994 (всього 8 років 5 місяців 24 дні) працювала повний робочий день за професією (посадою) ізолювальника, що передбачена підрозділом «а» розділу 29 Списку № 2. Атестація робочих місць не проводилась.

13.04.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, тобто коли їй вже виповнилося 52 роки.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яке 20.04.2023 прийняло рішення № 18 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують чи підтверджували б пільговий стаж за Списком № 2 та недосягнення пенсійного віку.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Позивачка переконана, що відповідачі порушили її право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Оскільки на сьогоднішній день в Україні не запроваджено пенсійне забезпечення через професійні та корпоративні фонди, тому порядок призначення пенсії на пільгових умовах визначається нормами Закону № 1058-ІV.

Згідно з абзацом першим пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Поряд з цим, абзацами першим і третім пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно із підпунктом 1 пункту 2 розділу І Закону № 213-VIII статтю 13 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, зокрема збільшено раніше передбачений пунктом «б» вказаної статті вік набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ із змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням від 23.01.2020 № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційним окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Тобто на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-IV - з іншого, щодо віку і стажу, які надають право на вихід на пенсію на пільгових умовах за списком № 2.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд прийшов до висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20.

Отже, відповідач протиправно застосував положення Закону № 1058-IV при визначенні віку і страхового стажу позивачки, необхідних для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України №? 383 від 18.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок №? 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

Таким чином, пільговий стаж позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 повинен бути підтверджений:

документами про відповідні умови праці за час виконання роботи до 21.08.1992;

результатами атестації відповідного робочого місця за умовами праці після 21.08.1992.

Що стосується документів про відповідні умови праці за час виконання позивачем відповідних робіт до 21.08.1992, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ) (чинного станом на 21.08.1992) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Тобто законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 235/1112/17 та від 11.08.2021 у справі № 172/1079/16-а.

Натомість, як встановив суд, записи у трудовій книжці позивачки, що стосуються спірних періодів роботи (№№ 3-6), заповнені відповідно до вимог розділу 2 Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (чинна у період заповнення трудової книжки позивача).

Згідно із записами №№ 3-8 трудової книжки позивачка працювала з 08.07.1986 по 31.05.2000 ізолювальником МСУ-43 тресту «Термоізоляція», яке 28.02.1995 було реорганізовано у ЗАТ «Судбудізоляція».

Всього на цій посаді у період з 08.07.1986 по 21.08.1992 позивачка пропрацював 06 років 01 місяць 14 днів.

Відомості про неповний робочий день позивачки у зазначені періоди в трудовій книжці відсутні.

Тобто ці записи чітко містять інформацію щодо характеру роботи позивачки у період з 08.07.1986 по 21.08.1992.

Зазначена посада передбачена:

в підпункті «а» розділу XХІХ Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 (чинна до 01.01.1992);

у підпункті «а» розділу XХVІІ Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими і важкими умовами праці, робота в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (чинна до 10.03.1994), код спеціальності 2290000а-12520;

у підпункті «а» розділу XХVІІ Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (чинна до 15.01.2003), код спеціальності 2290000а-12520.

Тому суд прийшов до висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджується відповідний пільговий стаж роботи на посадах, що передбачені Списком № 2, із зайнятістю повний робочий день у період з 08.07.1986 по 21.08.1992, а саме: 06 років 01 місяць 14 днів.

Крім цього, перед зарахуванням позивачки з 08.07.1986 на посаду ізолювальника, вона здобула освіту у закладі професійно-технічної освіти (СПТУ-2 м. Миколаєва), за підсумками якої їй було присвоєно кваліфікацію ізолювальника 3 розряду. що підтверджується записами №№ 1 і 2 трудової книжки. Навчалася відповідачка у СПТУ-2 м. Миколаєва у період з 01.09.1985 по 07.07.1986.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Оскільки перерва між днем закінчення навчання позивачкою СПТУ-2 за спеціальністю ізолювальник (07.07.1986) і днем зарахування на роботу на посаду ізолювальника (08.07.1986) відсутня, тому період її навчання з 01.09.1985 по 07.07.1986 (всього 00 років 10 місяців 07 днів) підлягає зарахуванню позивачці на пільгових умовах.

Відтак позивачкою надано усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження відповідного пільгового стажу у період її роботи до з 01.09.1985 по 21.08.1992, що становить 06 років 11 місяців 21 день.

Щодо результатів атестації відповідного місця за умовами праці після 21.08.1992 суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 383 зазначена постанова (постанова Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці») набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92 відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації.

Пунктом 4.3 Порядку № 383 встановлено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник (пункт 60 мотивувальної частини).

З наведеного слідує, що, враховуючи абзац перший пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, після 21.08.1992 стаж роботи особи у виробництвах, передбачених Списком № 2, повинен бути зарахований до стажу, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від факту проведення підприємством атестації відповідного робочого місця, але за умови, що працівник був зайнятий на цій роботі повний робочий день.

У довідці ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУДБУДІЗОЛЯЦІЯ» від 07.05.2009 № 189 зазначено, що позивачка у період з 08.07.1986 по 31.12.1994 (всього 8 років 5 місяців 24 дні) працювала повний робочий день за професією (посадою) ізолювальника, що передбачена підрозділом «а» розділу 29 Списку № 2. Атестація робочих місць не проводилась.

Тобто у цій довідці підтверджено, що у період до 31.12.1994 позивачка працювала повний робочий день за професією, що передбачена Списком № 2, але відповідне робоче місце не було атестовано.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про підтвердження пільгового стажу роботи позивачки на посадах, що передбачені Списком № 2, із зайнятістю повний робочий день у період з 21.08.1992 по 31.12.1994, а саме: 02 рокі 04 місяці 11 днів.

Натомість будь-яких доказів того, що позивачка працювала повний робочий день з 01.01.1995 по 04.12.2000, нею ні до органів Пенсійного фонду України, ні до суду подано не було.

При цьому у довідці ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУДБУДІЗОЛЯЦІЯ» від 07.05.2009 № 189, яка була надана позивачці після 9 років з дня її звільнення, також нічого не зазначено про повний її робочий день на вказаному товаристві у період з 01.01.1995 по 04.12.2000. Це на переконання суду свідчить про те, що у цей період позивачка працювала неповний робочий день.

Відтак матеріалами справи підтверджується пільговий стаж роботи позивачки на посадах, що передбачені Списком № 2, із зайнятістю повний робочий день за період з 01.09.1985 по 31.12.1994, тобто 09 років 4 місяці 00 днів.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язане було відмовити позивачці у призначені пенсії на пільгових умовах за результатами розгляду її заяви від 13.04.2023, оскільки доданими до неї документами не підтверджується наявність у неї необхідного пільгового стажу, встановленого пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, а саме не менше 10 років на зазначених посадах.

З наведеного слідує, що Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва прийняло по суті правильне рішення, але зіслалось при цьому на не вірні правові підстави.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05.07.2022 у справі № 522/3740/20 і від 16.03.2023 у справі № 400/4409/21, формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Тому підстав для скасування рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.04.2023 № 18 про відмову у призначенні пенсії позивачці суд не встановив.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позивачці відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; ) і Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053; ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 16 серпня 2023 року