Справа № 160/10087/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні
11.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною;
- зобов`язати військову частину прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки на його утриманні перебувають троє дітей віком до 18 років, додавши до рапорту підтверджуючі документи. Проте, отримавши зазначений рапорт, відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служби з формальних підстав.
18.05.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
08.06.2023 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та додаткові докази.
22.06.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач діяв у передбачений законом спосіб.
Крім того, в прохальній частині відзиву на позов заявлено клопотання про витребування у позивача доказів відсутності заборгованості по аліментам від органу примусового виконання судового рішення (Державної виконавчої служби) за місцем виконання, оскільки державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ходикіною В.В. була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2020 року (ВП №630117593) за виконавчим листом №2/177/660/20 виданим 26.08.2020 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області.
27.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано в ОСОБА_1 докази відсутності заборгованості по аліментам від органу примусового виконання судового рішення (Державної виконавчої служби) за місцем виконання, оскільки державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ходикіною В.В. була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2020 року (ВП №630117593) за виконавчим листом №2/177/660/20 виданим 26.08.2020 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області або повідомити суд про причини, за яких витребувану інформацію надати неможливо.
10.07.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про продовження процесуального строку - задоволено та продовжено строк для виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року на 10 днів з моменту отримання ухвали.
31.07.2023 року від позивача надійшли письмові пояснення та копії відповідного адвокатського запиту від 03.07.2023 року до органу державної виконавчої служби та зазначено, що відповідь, на нього позивачу не надійшла, з огляду на що заявлено клопотання про витребування відповідних документів безпосередньо в органу виконавчої служби.
При цьому, до пояснень долучено довідку відповідача від 18.07.2023 року про відрахування аліментів із грошового забезпечення позивача.
09.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 було взято на військовий облік 28.02.2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 25.02.2022 під час загальної мобілізації через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 року.
Станом на дату подачі позову позивач час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 - додається.
08.03.2023 року позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 та 20.03.2023 року адвокатом позивача на Міністерство оборони України було підписано Рапорти про звільнення позивача з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки на його утриманні перебувають троє дітей віком до 18 років.
До вказаних рапортів, зокрема, на підтвердження перебування на утриманні заявника трьох дітей віком до 18 років, долучено копії:
- рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2019 по справі № 177/1750/19 - на 1 (одному) арк.;
- свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого 20.10.2009 - на 1 (одному) арк;
- свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , виданого 14.06.2011 - на 1 (одному) арк;
- постанови про відкриття виконавчого провадження №63017593 - на 1 (одному) арк.;
- свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 - на 1 (одному) арк.;
- свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 - на 1 (одному) арк.;
- паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 та РНОКПП. - на 2 арк.
Згідно відповіді від 29.03.2023 року Військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит, рапорт ОСОБА_1 , щодо звільнення з військової служби, який зареєстровано за вх. №1322 від 09.03.2023 року з додатками за вх..№1341 від 10.03.2023 року; за вх.№1638 від 27.03.2023 року розглянуто та залишено без задоволення на підставі того, що:
1) в наданих копіях документів відсутні:
- копія паспорту дружини ОСОБА_5 ;
- інформація щодо відсутності заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, з огляду на наявність відкритого виконавчого провадження зі стягнення з позивача аліментів;
2) надані документи не завірені відповідно до Закону України №3425-ХІІ «Про нотаріат».
Згідно відповіді від 18.04.2023 року Військової частини НОМЕР_1 , розглянувши скаргу адвоката позивача від 21.03.2023 року за вх.№1892 та рапорт ОСОБА_1 від 08.03.2023 року за вх.№1322 від 09.03.2023 року, командування військової частини не вбачає обставин та причин, щодо відмови у звільненні зі служби ОСОБА_1 на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зазначено, що для складання відповідного наказу про звільнення необхідно надати належним чином завірені копії документів, які позивачем було додано до рапорту про звільнення від 08.03.2023 року.
Позивач вважає, протиправною бездіяльність відповідача щодо незвільнення позивача з військової служби, у зв`язку з чим, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Зазначеним Законом не визначено поняття «утримання дітей», проте такі правовідносини є предметом регулювання Сімейного кодексу України.
Так, згідно ч.1 ст.2 СК України сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).
Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними.
При цьому, з огляду на положення підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, для підтвердження наявності підстави для звільнення відповідного військовослужбовця, вирішальне значення має встановлення саме факту перебування трьох і більше дітей віком до 18 років на його утриманні.
Суд зазначає, що з огляду на положення СК України, підтвердженням такого факту може бути, зокрема:
- наявність у військовослужбовця дитини відповідного віку, яка належить до сім`ї своїх батьків, що перебувають у шлюбі;
- сплата батьком аліментів, присуджених дітям.
Щодо посилання відповідача на необхідність надання копії паспорта дружини позивача ОСОБА_5 , суд припускає, що необхідність подання вказаного доказу відповідач зазначив, з метою встановлення факту того що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не було розірвано.
З приводу зазначено, суд зазначає, що порядок державної реєстрації розірвання шлюбу встановлений ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
При цьому, ч.8 вказаної статті зазначеного закону, відповідного до якої в паспортах громадянина України осіб робиться відмітка про розірвання шлюбу із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, з якою розірвано шлюб, та місця і дати державної реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах громадянина України осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану, виключено з 01.10.2016 року.
З огляду на те, що відповідачем будь-яких причин необхідності надання копії паспорту дружини позивача не зазначено, а судом інших причин не встановлено, суд дійшов до висновку, що посилання відповідача на необхідність надання копії паспорта дружини позивача ОСОБА_5 не є обгрунтованим.
Щодо посилання відповідача на необхідність надання доказів відсутності по заборгованості ОСОБА_1 за сплатою аліментів, суд зазначає, що встановлення таких обставин не відноситься до повноважень відповідача, як такі, що встановлено судовим рішенням в межах цивільної справи, при цьому, у довідці виданій відповідачем позивачу зазначена вичерпна інформація щодо сплачених аліментів, із грошового забезпечення позивача.
Відносно посилання відповідача на те, що надані документи не завірені відповідно до Закону України №3425-ХІІ «Про нотаріат», суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, за визначенням частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби відносяться: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170(далі - Інструкція №170; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1,2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Визначена нормативно-правовим актом вимога щодо надання оригіналів доказів для звільнення є законною та передбачена для уникнення будь-яких сумнівів стосовно справжності документів. В спірному випадку для усунення будь-яких сумнівів наявності у позивача на утриманні 3 дітей віком до 18 років.
При цьому, позивачем не заперечується, що додані до рапортів про звільнення копії документів не були посвідчені нотаріально.
Таким чином, оскільки позивачем при поданні рапортів про звільнення, не було підтверджено наявність у нього оригіналів таких документів, в тому числі, шляхом завірення копій відповідно до Закону України «Про нотаріат», ним не було дотримано вимог абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, оскільки позивачем при подачі рапортів про звільнення не дотримано вимогу абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, відповідачем правомірно не задоволено рапорти про звільнення, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв