Справа № 200/7852/20-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 серпня 2023 року

м. Київ

справа №200/7852/20-а

адміністративне провадження № К/9901/1881/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Гімона М.М., Васильєвої І.А.,

під час розгляду в порядку письмового провадження справи №200/7852/20-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, провадження по якій відкрито за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.09.2020 (суддя Логойда Т.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 (головуючий суддя Блохін А.А., судді: Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (далі також - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі також - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.08.2020 № Ю-5-25 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 5 231 473,95 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство зазначало, що воно є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перебуває на обліку в органі доходів і зборів, що розташований на території населеного пункту, де проводиться антитерористична операція, а тому згідно з п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на час проведення антитерористичної операції й до її закінчення Товариство звільнене від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і відповідальність, штрафні та фінансові санкції за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у вказаний період до нього не застосовуються. Проте, в порушення вказаних норм відповідач безпідставно сформував та надіслав позивачеві спірну вимогу про сплату боргу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Так, судами встановлено, що Товариство є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яке перебуває на обліку в органі доходів і зборів (у Волноваській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області), що розташований на території населеного пункту, включеного до переліку, що зазначений у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата на підставі відповідного Указу Президента України.

З метою звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску, що визначені ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, платник єдиного внеску вчинив наступні дії, зокрема:

- 05.09.2014 отримав сертифікат Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2887/05-4;

- 20.08.2014 отримав сертифікат Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили;

- 03.08.2015 та 18.12.2015 подав до органу доходів і зборів за основним місцем обліку заяви про звільнення від виконання таких обов`язків (заяви від 31.07.2015 № 754 та від 18.12.2015 № 1530).

Вказані обставини щодо позивача встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року в справі № 200/1373/19-а, яке набрало законної сили.

Головним управлінням ДПС у Донецькій області вказаному платнику надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 04.08.2020 №Ю-5-25 на суму недоїмки 5 231 473,95 грн.

Вимога сформована щодо наявної недоїмки станом на 31.07.2020.

Відповідно до розрахунку недоїмки, що зазначена у вказаній вимозі, вона складається з наступного:

- нараховано платником самостійно в декларації за поточний рік від 17.04.2020

№ з терміном сплати 21.04.2020 року, сума боргу - 444598,76 грн;

- нараховано платником самостійно в декларації за поточний рік від 20.05.2020 № з терміном сплати 20.05.2020, сума боргу 1519173 грн;

- нараховано платником самостійно в декларації за поточний рік від 17.06.2020 № з терміном сплати 22.06.2020, сума боргу - 1637959,34 грн;

- нараховано платником самостійно в декларації за поточний рік від 17.07.2020 № з терміном сплати 20.07.2020, сума боргу - 1629742,85 грн.

Вважаючи вимогу контролюючого органу від 04.08.2020 №Ю-5-25 протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464 з 13 лютого 2020 року втратив чинність, то у відповідача з указаної дати були всі законні підстави виносити спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-5-25 від 04.08.2020. Що ж стосується посилання позивача на судові рішення, в яких позовні вимоги Товариства про визнання протиправними та скасування вимог задоволено, то суди визнали їх неприйнятними, оскільки такі стосуються недоїмки з єдиного внеску щодо минулих періодів і не стосуються періоду, за який винесено оскаржену вимогу.

Не погодившись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, унаслідок застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме п. 83 ч. 3 розділу ІІ Закону України від 14.01.2020 №440-ІХ, яким виключено п. 9-4 розділу VІІІ Закону №2464-VІ. Позивач указує, що сума недоїмки за спірною вимогою виникла за період з 14.04.2014 по 31.12.2015, а відтак п. 83 ч. 3 розділу ІІ Закону України від 14.01.2020 №440-ІХ не може бути застосовано до правовідносин у цій справі, оскільки такий Закон набрав законної сили лише 13.02.2020. Також позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій було встановлено обставини справи на підставі недопустимих доказів (розрахунку до вимоги про сплату боргу (недоїмки), інтегрованої картки платника податків).

Верховний Суд ухвалою від 05.02.2021 відкрив касаційне провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України: суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норму пункту 83 частини третьої розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи»; встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Під час касаційного перегляду колегія суддів встановила, що висновки Верховного Суду у питанні застосування п. 83 ч. 3 розділу ІІ Закону України від 14.01.2020 №440-ІХ, яким виключено п. 9-4 розділу VІІІ Закону №2464-VІ є сформованими (постанови від 12.04.2022 у справі №360/286/21, від 01.02.2023 у справі №200/4214/20-а).

Так, у вищевказаних постановах Верховним Судом зазначено, що згідно з п.1 та п.12 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Законом України №1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014, у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (у наступному 9-4) такого змісту:

« 9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Однак, Законом України від 14 січня 2020 року N 440-IX "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" (далі Закон N 440-IX) пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено. Закон № 440-IX набрав чинності 13 лютого 2020 року.

Відтак, з 13 лютого 2020 року платник податків повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VI.

З огляду на вказане, Верховним Судом зроблено висновок, що платник податків звільнявся від обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо своєчасного нарахування та сплати такого у період з 14 квітня 2014 року до 12 лютого 2020 року; з 13 лютого 2020 року норма, яка тимчасово звільняла від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок), втратила чинність, що, у свою чергу, свідчить про необхідність виконання покладених обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VI з цієї дати.

Судами попередніх інстанцій у цій справі констатовано, що на час формування спірної вимоги про сплату боргу (04.08.2020), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону N 2464-VI (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) втратила чинність.

Стосовно ж посилань позивача, що до спірної вимоги увійшов борг (недоїмка), який утворився під час дії пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464, то Верховним Судом з цього приводу вказано, що абзац третій пункту 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 звільняв платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом, але не скасовував повністю обов`язків платника єдиного внеску.

З огляду на викладене, колегія суддів стверджує, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі відповідають висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 12.04.2022 у справі №360/286/21, від 01.02.2023 у справі №200/4214/20-а.

Відтак, довід позивача у касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не знайшов свого підтвердження.

Також колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій процесуальних норм (встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів).

Відповідно до статті 74 КАС України недопустимими доказами можуть бути визнані або ті, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або ті, які надані на підтвердження обставин, які за законом мають бути підтверджені іншими засобами доказування.

Про відповідність наданих позивачем документів критеріям недопустимості доказів в розумінні статті 74 КАС України Товариство не зазначає. У цілому в цій частині доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин у сукупності з наданими на їх підтвердження доказами, що виходить за межі касаційного перегляду.

Інші доводи касаційної скарги не були підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Враховуючи, що колегією суддів після відкриття касаційного провадження встановлено, що Верховний Суд вже виклав висновок з питання застосування норми права у подібних правовідносинах і суди першої та апеляційної інстанцій переглянули ухвалили рішення відповідно до такого висновку, наявні підстави для застосування наслідків, визначених пунктом 4 частини першої статті 339 КАС України, і закриття касаційного провадження у справі. Порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 КАС України, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 339, 341, 345, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі № 200/7852/20-а, відкрите на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

М.М. Гімон

І.А. Васильєва ,

Судді Верховного Суду