Справа № 120/8362/22
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 120/8362/22

адміністративне провадження № К/990/16589/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Білак М.В., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 120/8362/22

за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Вінницької обласної прокуратури на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року (головуючий суддя - Смілянець Е.С., судді: Полотнянко Ю.П., Драчук Т.О.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької обласної прокуратури (далі - відповідач), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 03 листопада 2021 року, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2022 року, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII);

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати (включаючи оплату часу відпустки) за період з 02 листопада 2021 року по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону № 1697-VII, яка складає різницю між фактично отриманою позивачкою з 03 листопада 2021 року по день винесення рішення заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений частинами другою, третьою - п`ятою та сьомою статті 81 Закону № 1697-VII, з відповідним відрахуванням, установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

- стягнути з Вінницької обласної прокуратури на користь позивачки частину неотриманої заробітної плати, а саме посадового окладу, щомісячної надбавки за вислугу років, визначених відповідно до положень статті 81 Закону № 1697-VII, за період з 03 листопада 2021 року по 30 вересня 2022 року у розмірі 426 853,20 грн, допомоги на оздоровлення відповідно до положень статті 82 Закону № 1697-VII у сумі 41 063,00 грн та 41 063,00 грн матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до положень статті 83 Закону № 1697-VII;

- зобов`язати відповідача здійснювати подальше нарахування та виплату заробітної плати прокурору Жмеринської місцевої прокуратури Остапенко М.В. у порядок та спосіб, що визначений статтею 81 Закону № 1697-VII, до моменту звільнення чи переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури;

- звернути рішення суду до негайного виконання.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

3. Не погодившись з указаним судовим рішенням, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку.

4. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №120/8362/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року до прийняття Конституційним Судом України рішення щодо відповідності Конституції України абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» на вимоги конституційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по тексту - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ).

5. Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що предмет конституційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що перебувають на розгляді Конституційного Суду України, безпосередньо стосується правовідносин з приводу яких позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

6. 08 травня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Вінницької обласної прокуратури, у якій скаржник просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року, а справу № 120/8362/22 направити до цього ж суду для продовження розгляду.

7. У скарзі зазначено, що Вінницьким окружним адміністративним судом встановлено всі обставини справи, які мають значення для предмета спору, та досліджено докази, що їх підтверджують. Об`єктивних перешкод у наданні судом апеляційної інстанції оцінки законності прийнятого рішення судом першої інстанції не має. У даному випадку справа, до розгляду якої зупинено провадження у справі, не пов`язана зі встановленням фактичних обставин. Навпаки, вона стосується оцінки на предмет відповідності Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі також - Закон 113-ІХ) безпосередньо Конституції України.

8. Касатор звертає увагу, що пункт 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України) містить застереження про те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Водночас, в оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції не навів обґрунтувань зупинення, не зазначив, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, а отже, судом апеляційної інстанції не встановлено необхідних та достатніх умов для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України.

9. Додатково автор касаційної скарги зауважує про своєчасність вирішення публічно-правового спору, я одного із ключових принципів адміністративного судочинства. Вважає, що зупинення провадження у справі № 120/8362/22 не дає можливості вирішення питання по суті спору в розумні строки і позбавляє сторони законного права на справедливий суд. За наведених мотивів скаржник стверджує, що Сьомий апеляційний адміністративний суд, зупинивши провадження у справі № 120/8362/22, порушив норми процесуального права, що призвело до постановлений незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

10. Ухвалою від 18 липня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

11. Позивачка відзив на касаційну скаргу не надіслала, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не є перешкодою для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

12. У зв`язку з відпусткою судді Загороднюка А.Г., який входить до складу колегії суддів, визначеної для розгляду касаційної скарги № К/990/16589/23, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, здійсненого на підставі розпорядження № 1351/0/78-23 від 14 серпня 2023 року, визначено новий склад суду для розгляду вказаної касаційної скарги: головуючий суддя - Соколов В.М., судді: Білак М.В., Єресько Л.О.

13. Ухвалою від 16 серпня 2023 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 345 КАС України.

IV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

14. Наказом від 14 грудня 2015 року № 1852к позивачку призначено на посаду прокурора Жмеринської місцевої прокуратури.

15. Відносно позивачки Першою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 23 листопада 2020 року прийнято рішення №2 про неуспішне проходження атестації.

16. З огляду на те, що позивачка має статус одинокої матері наказом відповідача від 15 березня 2021 року № 369к ОСОБА_1 , посаду якої ліквідовано наказом Генерального прокурора «Про затвердження структури та штатної чисельності Вінницької обласної прокуратури» від 17 лютого 2021 року №2ш, тимчасово визначено робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі Вінницької області.

17. Оплата праці позивачки здійснювалася відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (по тексту - Постанова № 505).

18. Не погодившись із вказаним нарахуванням заробітної плати позивачка звернулася до суду з цим позовом.

V. Нормативне регулювання та позиція Верховного Суду

19. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

20. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

21. Згідно з ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2023 року, касаційне провадження у справі відкрите з метою перевірки доводів касаційної скарги щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали про зупинення провадження у справі, що є підставою касаційного оскарження згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України.

22. Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд зазначає наступне.

23. Спірні правовідносини обумовлені незгодою позивачки з нарахуванням та виплатою їй заробітної плати відповідно до норм Постанови № 505, а не виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого згідно з положеннями статті 81 Закону № 1697-VII.

24. У цьому контексті колегія суддів зазначає, що правове регулювання оспорюваних позивачем питань щодо виплати заробітної плати визначено спеціальним законодавчим актом - Законом № 113-ІХ, яким передбачена переатестація прокурорів. Сам Закон № 113-ІХ визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.

25. Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

26. Отже, правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону №113-IX, здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Таким нормативно-правовим актом у даному випадку є Постанова № 505.

27. З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернулася до Сьомого апеляційного адміністративного суду з клопотанням про зупинення провадження у цій справі до вирішення іншої справи за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

28. Своє клопотання позивачка мотивувала тим, що суд першої інстанції рішенням від 04 січня 2023 року відмовив у задоволенні її позову, оскільки застосував до спірних правовідносин приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме Постанови № 505.

29. Між тим, що 01 березня 2023 року ухвалою Конституційного Суду України об`єднано конституційні провадження у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX та у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX в одне конституційне провадження. 15 березня 2023 року Другий сенат на відкритій частині пленарного засідання у формі письмового провадження розглянув справу за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ. Під час пленарного засідання Другий сенат дослідив матеріали справи на відкритій частині пленарного засідання та перейшов до закритої частини для ухвалення рішення.

30. В оскаржуваній ухвалі від 05 квітня 2023 року Сьомий апеляційний адміністративний суд визнав, що предмет конституційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які перебувають на розгляді Конституційного Суду України, безпосередньо стосується правовідносин, з приводу яких ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом, а відтак, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

31. Колегія суддів уважає передчасним такий висновок апеляційного суду з огляду на наступне.

32. Положення статті 236 КАС України регулюють питання зупинення провадження у справі.

33. Відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

34. Отже, необхідною передумовою зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 КАС України є неможливість її розгляду до вирішення по іншої справи.

35. Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

36. У той же час, зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акта, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи (мають зворотню дію). В інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акта не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України.

37. Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 08 липня 2021 року у справі № 200/5310/20-а, від 27 травня 2021 року у справі №200/5716/20-а, від 17 червня 2021 року у справі №200/5440/20-а, від 21 жовтня 2021 року у справі №200/5458/20-а, від 19 липня 2022 року у справі №200/7172/20-а.

38. Тож вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав визначених пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України, суд повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їхній взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, і відобразити відповідні висновки в своїй ухвалі.

39. Своєю чергою, у спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією Закону № 113-IX, зупинення провадження в адміністративних справах до розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності положень вказаного Закону може бути визнано доцільним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання із фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення.

40. Понад те, в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував наявності зв`язку між очікуваним рішенням Конституційного Суду України за наслідками розгляду вказаного конституційного подання і предметом цього спору. В достатній мірі не конкретизував, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення органом конституційної юрисдикції зазначених конституційних скарг, та не відобразив відповідні висновки у своїй ухвалі.

41. Натомість, в оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції процитував доводи позивачки, покладені в обґрунтування клопотання про зупинення провадження, не вказавши своїх власних міркувань по суті цього питання, зокрема, у чому полягає потреба зупинення провадження та її взаємозв`язок зі спірними правовідносинами.

42. До того ж апеляційний суд не врахував, що за приписами статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

43. У статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

44. Отже, закони, інші правові акти або їхні окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення. Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи.

45. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 липня 2023 року у справі №620/6587/21.

46. За такого правового регулювання та обставин справи Суд дійшов до висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги, оскільки встановив, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального справа, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. У зв`язку із чим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

47. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга Вінницької обласної прокуратури підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

VІ. СУДОВІ ВИТРАТИ

48. З огляду на результат касаційного розгляду справи питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі №120/8362/22 скасувати.

Справу №120/8362/22 направити до Сьомого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов М.В. Білак Л.О. Єресько