Справа № 160/8989/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2023 року Справа № 160/8989/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
28.04.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 25.07.2022 року в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 24.07.2022 року;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 25.07.2022 року в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 24.07.2022 року;
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 року за №205 в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування у розпорядження командира у зв`язку із самовільним залишенням військової частини;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 року за №205 в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування у розпорядження командира у зв`язку із самовільним залишенням військової частини;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , грошове забезпечення з 24.07.2022 року по момент винесення судового рішення;
- визнати протиправним не нарахування та не виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з липня 2022 року по момент винесення судового рішення, відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , додаткову винагороду за період з липня 2022 року по момент винесення судового рішення відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що оскаржувані ним накази командира військової частини НОМЕР_1 були прийняті відповідачем з огляду на самовільне залишення позивачем військової частини, проте факт самовільного залишення військової частини доведено не було. Спірні накази є протиправними, з огляду на порушення положень ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ та Порядку №260. Крім того, спірні накази прийняті до проведення службового розслідування з приводу можливого самовільного залишення позивачем військової частини. Також зазначає, що по факту самовільного залишення військової частини позивач до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. При цьому, у період з 26.07.2022 по 28.08.2022 за направленням №709 від 26.07.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в ОКЛ ім. Мечнікова, проте відповідачем ці обставини не враховані при винесенні спірних наказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 було поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи на 25 травня 2023 об 11:30 год.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
25.05.2023 сторони в судове засідання не з`явилися, про причини не прибуття суд не повідомили, розгляд справи було відкладено до 08 червня 2023 року о 10:30 год.
08.06.2023 в судовому засіданні за участі позивача, ухвалою суду від 08.06.2023 було витребувано у відповідача: наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до складу військової частини НОМЕР_1 ; інформацію у медичної роти військової частини НОМЕР_1 стосовно перебування на амбулаторному лікуванні ОСОБА_1 та його звернення у період з 01 липня 2022 по 26 липня 2022 та письмові докази на підтвердження цієї інформації; наказ командира та/або бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 щодо обов`язку убиття до району зосердження підрозділів 3 механізованого батальйону 24.07.2022 ОСОБА_1 ; ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження та в розгляді справи оголошено перерву до 27.07.2023 о 11:00 год.
12.06.2023 через електронну пошту суду позивач звернувся з відповіддю на відзив. Так, позивач зазначає, що факт самовільного залишення частини в законній спосіб не доведено, оскільки чинним законодавством не передбачено видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно покинула частину. При цьому, позивач ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався. В матеріалах справи наявні медичні документи, що підтверджують перебування позивача на лікуванні, при цьому, саме у період перебування позивача на лікарняному відповідачем неправомірно було винесено рішення відносно нього, як військовослужбовця, який самовільно покинув частину. Просив задовольнити позовні вимоги.
27.07.2023 позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, копії військового квитка та копії медичної книжки.
27.07.2023 протокольною ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті заявлених вимог на 10.08.2023 о 13:30 год.
10.08.2023 позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в письмовому провадженні за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи, про причини не прибуття суд не повідомив.
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2020 №675 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира 93- окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 29 жовтня 2020 року №292-рс на посаду водія-електрика відділення управління командира батареї взводу управління командира 2 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, з 29 жовтня 2020 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 30 жовтня 2020 року і вважати таким, що з 29 жовтня 2020 прийняв справи і посаду і приступив до виконання службових обов`язків.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2022, на підставі доповіді командира 3 механізованого батальйону майора ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_1 24.07.2022 всупереч наказу командиру військової частини не прибув з пункту постійної дислокації до району зосередження підрозділів 3 механізованого батальйону, розташованих поблизу населеного пункту смт. Черкаське Краматорського району Донецької області. На даний момент місце знаходження не відоме. На телефоні дзвінки не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.2022 №191 солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону, визначено вважати таким, що 24 липня 2022 року самовільно залишив військову частину. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 24 липня 2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2022 №4324 за фактом самовільного залишення військової частини 24.07.2022 солдатом ОСОБА_1 , призначено службове розслідування в термін до 08 серпня 2022 року. В ході розслідування встановити наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяла шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх сприяння; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2022 №205 солдата ОСОБА_1 , у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, було увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 08 серпня 2022 року.
В матеріалах справи міститься рапорт командира 3 механізованого батальйону ОСОБА_5 з проханням відмінити службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2022 №4324 по факту самовільного залишення військової частини 24.07.2022 солдатом ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням терміну його проведення та неможливістю його проведення в умовах воєнного стану та призначити нове службове розслідування.
Рішенням командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2022 року № 11192 «Про призначення службового розслідування» доручено вирішити питання про притягнення або не притягнення солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2022 № 11192 заступнику командира з морально психологічного забезпечення 1 мінометної батареї 3 механізованого батальйону старшому лейтенанту ОСОБА_6 , провести службове розслідування в термін до 09 листопада 2022 року.

Актом службового розслідування встановлено обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування. Зокрема, 24.07.2022 від командира 3 механізованого батальйону майора ОСОБА_4 надійшла доповідь ( вх. № 2519 від 24.07.2022) по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 , стрільця снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

В своїх поясненнях заступник командира з морально психологічного забезпечення 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_2 вказують, що 24.07.2022 року військовослужбовець не прибув в супереч наказу командира військової частини з пункту постійної дислокації до району зосередження підрозділів 3 механізованого батальйону, розташованих поблизу населеного пункту смт. Черкаське Краматорського району Донецької області, з ціллю ухилення від виконання завдання для безпосередньої участі в бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та на даний момент місце знаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

З акту службового розслідування вбачається, що на момент закінчення службового розслідування солдат ОСОБА_1 не повернувся, період самовільного залишення військової частини складає більше 10 ( десяти) діб. Таким чином у діях солдата ОСОБА_1 стрільця снайпера 2 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2022 № 12614 «Про результати службового розслідування» вирішення питання про притягнення або не притягнення солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу.

Пунктом 3 цього наказу стрільцю снайперу 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 , з 24.07.2022 року припинено виплату премії у повному обсязі за відповідні місяці його самовільного залишення військової частини, а також не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.

20.11.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 надано директору Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську повідомлення № 12486 про вчинення кримінального правопорушення, яким надіслано матеріали службових розслідувань щодо військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які самовільно залишили розташування своїх підрозділів під час дії військового стану з району виконання бойових завдань у Донецькій області, зокрема стосовно солдата ОСОБА_1 ( акт службового розслідування № 3961 від 17.11.2022року).

Вважаючи протиправними накази військової частини НОМЕР_1 про позбавлення грошового забезпечення та увільнення від займаної посади ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 1 постанови, на дату набуття нею чинності, було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.2022 №191 солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону, визначено вважати таким, що 24 липня 2022 року самовільно залишив військову частину. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 24 липня 2022 року.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2022 № 12614 «Про результати службового розслідування» вирішення питання про притягнення або не притягнення солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу.

Пунктом 3 цього наказу стрільцю снайперу 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 , з 24.07.2022 року припинено виплату премії у повному обсязі за відповідні місяці його самовільного залишення військової частини, а також не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.

Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 24 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

20.11.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 надано директору Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську повідомлення № 12486 про вчинення кримінального правопорушення, яким надіслано матеріали службових розслідувань щодо військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які самовільно залишили розташування своїх підрозділів під час дії військового стану з району виконання бойових завдань у Донецькій області, зокрема стосовно солдата ОСОБА_1 ( акт службового розслідування № 3961 від 17.11.2022року).

Проте, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2022 №205 солдата ОСОБА_1 , у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, було увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 08 серпня 2022 року.

Отже наказ про увільнення від займаної посади прийнято до того, як військовою частиною НОМЕР_1 надано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Частиною 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Частиною 7 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

Пунктом 1 розділу IV Наказу №608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Пунктом 2 розділу IV наказу №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

- знати підстави проведення службового розслідування;

- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Вбачається, що відповідачем не запропоновано ОСОБА_1 надати пояснення під час проведення службового розслідування, та можливості отримати спірний наказ, чим порушено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.2022 №191 солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону, визначено вважати таким, що 24 липня 2022 року самовільно залишив військову частину. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 24 липня 2022 року.

Проте службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини, було проведено лише 17.11.2022 року, за результатами якого складено Акт 3961.

Таким чином, суд зазначає, що призупиненню військової служби військовослужбовця повинно передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, подання заяви до органів досудового розслідування та, як вирішальний елемент, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.

Одночасно з цим суд зазначає, що Актом службового розслідування від 17.11.2022 року службовими особами військової частини НОМЕР_1 встановлено протиправні дії ОСОБА_1 , що виразились у самовільному залишенні ним військової частини НОМЕР_1 терміном більше 10 ( десяти) діб.

Проте, судом не можуть враховані до уваги висновки акту службового розслідування, оскільки матеріалами справи підтверджено, що солдат ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 26.07.2022р., про що свідчить направлення його на стаціонарне лікування № НОМЕР_4 та його було направлено для отримання медичної допомоги до військової частини НОМЕР_5 . Направлення підписано командиром військової частини НОМЕР_1 та начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 .

Судом також було досліджено книгу обліку амбулаторно хворих медичної роти військової частини НОМЕР_1 вх. № 804 від 28.05.2022 року. Відповідно до записів книги обліку амбулаторно хворих ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою 13.07.2022 року та 25.07.2022 року.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.2022 №191 солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону, визначено вважати таким, що 24 липня 2022 року самовільно залишив військову частину, проте відповідно до книги обліку амбулаторно хворих медичної роти військової частини НОМЕР_1 вх. № 804 від 28.05.2022 року позивач перебував на території військової частини, про що вчинено запис 25.07.2022 року.

Доводи відповідача стосовно введення ОСОБА_1 медика в оману щодо його самовільного залишення військової частини не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 25.07.2022 № 191 про те, що його вважають тим, хто самовільно залишив частину.

Тобто відповідачем не було виконано обов`язку щодо доведення до відома позивача оскаржуваних наказів, при цьому матеріали справи містять докази перебування ОСОБА_1 на території військової частини НОМЕР_1 25.07.2022 року.

Крім того, за період часу з 24 липня 2022 року до моменту подання позову ОСОБА_1 не викликали до військової частини з метою проведення службового розслідування, ані до військової служби правопорядку, ані до Державного бюро розслідувань для проведення слідчих дій.

Одночасно з цим суд звертає увагу, що спірним наказом лише встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби і він є розпорядчим документом, для внесення відповідних відомостей про військову службу військовослужбовця до його облікових документів.

При цьому питання про призупинення військової служби позивача спірним наказом не вирішувалось.

Так, питання призупинення військової служби врегульовано ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Отже, призупинення військової служби здійснюється у наведеному порядку, зокрема, після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, однак докази здійснення таких заходів, відсутні.

Крім того, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абз.5 ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ).

Отже враховуючи досліджені в ході розгляду справи докази, доводи сторін, заслухані судом та виходячи з положень чинного законодавства суд доходить висновку про те, що оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення, поновити продовольче, речове та інші види забезпечення, суд зазначає наступне.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260).

Відповідно до абз.9, 10 п.15 Розділу 1 Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Абзацом 2 п.5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до п.14 Розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Крім того, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, Міністром оборони України видано окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022.

Відповідно до ч.2 п.5 окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини.

Змістом п.9 окремого доручення визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які: 9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Скасування акту індивідуальної дії тягне за собою необхідність у поновленні всіх прав та гарантій позивача.

Суд зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17 листопада 2022 року №12614 "Про результати службового розслідування" порушує майнові права позивача, що полягають у ненарахуванні та невиплаті йому грошового забезпечення.

Порядок нарахування та виплати грошового забезпечення, в тому числі премій, регулюється наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року та постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, якою передбачено порядок нарахування та виплати додаткової винагороди для військовослужбовців Збройних Сил України.

Пунктом 3 постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року Міністерство фінансів зобов`язано опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику ЄСПЛ як джерело права.

За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі №21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі №21-44а10).

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 1 постанови, на дату набуття нею чинності, було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 липня 2022 року №191, ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення, в тому числі премію та додаткові винагороди.

Відповідно до пункту 14 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, до наказів про виплату додаткової винагороди, не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Відповідно до пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення пунктів 14-15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, оскільки факт самовільного залишення позивачем військової частини не знайшов належного підтвердження.

Крім того, абзацом 2 пункту 144-6 Указу №1153/2008 передбачено, що за весь час необґрунтованого призупинення військової служби, таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги необґрунтованість призупинення військової служби ОСОБА_1 , суд доходить висновку про необхідність зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове, продовольче, речове та інші види забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року, починаючи з 12.10.2022 року по день поновлення на посаді.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними наказів та скасування наказів, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 25.07.2022 року в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 24.07.2022 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 року за №205 в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування у розпорядження командира у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2022 №12614 про проведення (результати) службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), грошове забезпечення з 24.07.2022 року по дату ухвалення судового рішення.

Визнати протиправним не нарахування та не виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з липня 2022 року по дату ухвалення судового рішення, відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), додаткову винагороду за період з липня 2022 року по момент винесення судового рішення відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець