Справа № 380/4938/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/4938/21 пров. № А/857/11395/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Гулик А.Г.,

справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту судового рішення: 06.05.2021,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: - визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині щодо виплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти та 25-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% законодавчо встановленого розміру;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 18.06.2012, у розмірі 1,5 посадового окладів та окладів за військовим званням, винагороду за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби, виходячи з грошового забезпечення станом на 18.06.2017 у розмірі 2 посадових окладів та окладів за військовим званням з урахуванням виплачених сум.

Рішенням від 06 травня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Львівський прикордонний загін подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на день виключення позивача зі списків особового складу спору між ним та військовою частиною не було. Відповідач зазначає, що пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) встановлене обмеження виплати винагороди за тривалість безперервної календарної військової служби у розмірі 50 відсотків нормативно встановленого розміру.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до витягу з послужного списку позивача він призваний на військову службу 18.06.1992 та проходив таку безперервно до 16.09.2020.

Станом на 18.06.2012 тривалість безперервної календарної військової служби позивача становила 20 років, а станом на 18.06.2017 - 25 років.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача за 2012 рік йому виплачувалась винагорода за тривалість безперервної 20-тирічної календарної військової служби у розмірі 50% від нормативно встановлених 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

У 2017 році відповідач виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 25-тирічної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням, що є вдвічі меншим, ніж нормативно встановлений розмір такої винагороди.

Вважаючи, що вказані вище виплати проведено у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач протиправно нарахував і виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти та 25-тирічної календарної військової служби в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294), яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли своє відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі винагорода за тривалість безперервної військової служби.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення як винагорода за тривалість безперервної військової служби залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років, 1,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 20 років, 2 посадових оклади і оклади за військовим званням за 25 років, 2,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 30 років, 3 за 35 років і кожні наступні 5 років.

Водночас у пункті 7 Постанови № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Отже, до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадяться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.

Із відомостей особистих карток грошового забезпечення видно, що за 2012 рік позивачу виплачувалася винагорода за тривалість безперервної 20-тирічної календарної служби у розмірі 50% від нормативно встановлених 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, а за 2017 рік - у розмірі 50% від нормативно встановлених 2 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Апелянт, на обґрунтування правомірності своїх дій в частині виплати позивачу винагороди у розмірі 50% від встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року розміру, покликається на те, що щорічно Адміністрацією ДПС України на підставі Закону України «Про Державний бюджет України» та інших законів видавалися накази та розпорядження, якими було встановлено виплату додаткових видів грошового забезпечення здійснювати у розмірах, які виплачувалися позивачу.

Апеляційний суд враховує, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадяться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50% установленого розміру відповідно до пункту 7 Постанови № 1294.

При цьому 20 травня 2008 року, на виконання пункту 2 Постанови № 1294, було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України № 425, яка набрала чинності 29 червня 2008 року.

У розділі ІІІ цієї Інструкції визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ цієї Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби, зокрема в таких розмірах: за 20 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням; за 25 років безперервної календарної військової служби у розмірі 2 посадових окладів та окладів за військовим званням.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425 упорядковано додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, а тому з 29 червня 2008 року (дати набрання законної сили Інструкцією № 425) виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і винагороди за тривалість безперервної військової служби, здійснюється у розмірах, встановлених Інструкцією № 425.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що з 29 червня 2008 року у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві винагороди за тривалість безперервної військової служби у розмірі, встановленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50% від установленого розміру у додатках до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року.

Разом із тим, відповідач всупереч зазначеним нормам права виплату позивачу винагороди за тривалість безперервної військової служби здійснював у розмірі 50% від розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року, що свідчить про протиправність його дій та безпідставність вимог апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної військової служби за спірний період відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі 380/4938/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16.08.2023