Справа № 686/16101/23
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/220/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі Сороці А.О., за участю представника позивача Афадєєва В.В., представника відповідача Ткачук М.О., Майдана В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування рішень про примусове повернення до країни походження,

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2023 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування рішень про примусове повернення до країни походження посилаючись на те, що зазначеними вище рішеннями порушуються його законні права та інтереси.

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у спрощеному провадженні.

10.07.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на поданий позов. В своєму відзиві, відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що викладені у позові.

Представники відповідача заперечили проти позовних, посилаючись на аргументи викладені у відзиві.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає що поданий позивачем позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є іноземцем - громадянином російської федерації згідно з паспортом громадянина російської федерації №75 6298996 від 02.11.2017 року, що виданий органом ФМС 77224, дійсний до 02.11.2027 року.

17.07.1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАЦС Дунаєвецького райвиконкому 17.07.1990 року, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу.

Починаючи з квітня 2016 року ОСОБА_1 безперервно проживав в Україні, в місті Хмельницькому, на підставі отриманих ним посвідок на тимчасове проживання. З 28.04.2016 р. його місце проживання було зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 (що підтверджується відміткою у посвідці на тимчасове проживання від 07.04.2016 р.), а з 19.10.2022 р. і по даний час місце проживання позивача зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 19.10.2022 р.

Відповідачем - Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі по тексту УДМС в Хмельницькій області або Управління) ОСОБА_1 неодноразово видавалися посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України), а саме: посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_2 від 07.04.2016 терміном дії до 06.04.2017 року (20.03.2017 року було продовжено термін дії даної посвідки до 19.03.2018 року; 07.08.2018 року було продовжено термін дії до 06.03.2019 року); посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 19.02.2019 року терміном дії до 18.02.2020 року; посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_4 від 29.01.2020 року терміном дії до 28.01.2021 року; посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_5 від 04.01.2021 року терміном дії до 31.12.2021 року; посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_6 від 06.12.2021 року терміном дії до 06.12.2022 року. Вказана інформація підтверджується листом УДМС в Хмельницькій області від 27.04.2023 р.

В зв`язку з тим, що строк дії останньої отриманої позивачем посвідки закінчувався 06.12.2022 року, 20.09.2022 року та 31.10.2022 року ОСОБА_1 двічі намагався подати до Управління ДМС у Хмельницькій області документи для обміну посвідки на тимчасове проживання №800260065 від 06.12.2021 року в зв`язку із закінченням строку її дії. Проте, двічі позивачу відмовлено працівниками Управління в прийнятті документів з тієї причини, що він є громадянином російської федерації.

30.11.2022 року позивач отримав поштою копію рішення Управління ДМС у Хмельницькій області від 22.11.2022 року №6721 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні за підписом заступника начальника управління В. Майдана, яку в подальшому оскаржив до суду.

Так, 21 грудня 2022 року уповноваженою посадовою особою Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, головним спеціалістом Бородієм М.М. складено протокол серії ПР МХМ №000967 про те, що ОСОБА_1 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме - ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Того ж дня, 21 грудня 2022 року заступником начальника Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Майданом В.Б. на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2022 року серії ПР МХМ №000967 було винесено постанову, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

У цей же день, 21 грудня 2022 року, щодо ОСОБА_1 було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Згідно з даним рішенням відповідачем вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 30.12.2022 р. та заборонено позивачу в`їзд в Україну терміном на три роки до 21.12.2025 року.

Цього ж дня, 21.12.2022 року, УДМС в Хмельницькій області в особі т.в.о. начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення Управління ОСОБА_4 приймає додатково окреме рішення №128 про заборону ОСОБА_1 в`їзду в Україну строком на 3 роки, до 21 грудня 2025 року.

Пізніше, 21 грудня 2022 року о 17 год. 15 хв., позивач вимушено перетнув кордон України на пункті пропуску «Могилів-Подільський», перейшовши на територію Республіки Молдова, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 26.04.2023 р. № 91-19185/18/23.

09 січня 2023 року, за фактичної відсутності позивача на території України Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області було прийнято чергове рішення щодо позивача, а саме - рішення про заборону в`їзду в Україну №2 від 09.01.2023 року, яким останньому заборонено в`їзд в Україну строком на три роки, до 09 січня 2026 року.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 не виконано постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МХМ 00967 від 21.12.2022 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн., а відтак постанову про накладення адміністративного стягнення 09.01.2023 року надіслано для примусового виконання до Державної виконавчої служби, що свідчить про наявність у позивача невиконаних майнових зобов`язань на території України у вигляді подвійного розміру штрафу 10200 грн. Про прийняте рішення також вказано повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України.

Тому, 30 грудня 2022 року позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою і ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (суддя Карплюк О.І.) від 16 січня 2023 року було відкрито провадження в адміністративній справі №686/197/23 за його позовом до Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 21.12.2022 р.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 серпня 2023 року постанову ПН №00096 від 21.12.2022 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн., скасовано.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України регулюється насамперед Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Згідно визначення пункту 14 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон № 3773-VI) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Вимогами ч.14 ст.5 Закону №3773-VI визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Вимогами зазначеного Закону визначений період, протягом якого іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, а саме - до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України. При цьому Закон не ставить тривалість цього періоду в залежність від терміну дії отриманої посвідки на тимчасове проживання.

З наведеного випливає те, що станом на 21 грудня 2022 року ОСОБА_1 , який прибув в Україну з метою возз`єднання сім`ї з дружиною, яка є громадянкою України,та отримав посвідку на тимчасове проживання, попри закінчення терміну дії даної посвідки відповідно до положення ч. 14 ст. 4 Закону слід було вважати іноземцем, який перебував на території України на законних підставах.

Таким чином, на думку суду, твердження оскаржуваного рішення про примусове повернення про те, що зазначений іноземний громадянин на день контролю перебував на території України понад встановлений строк, чим порушив передбачений законодавством термін, перейшовши на нелегальне становище - є безпідставним та не відповідає Закону № 3773-VI .

Крім того, відповідно до діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 р. № 150, якою затверджено Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, громадянин російської федерації ОСОБА_1 мав право перебувати на території України 90 днів протягом 180 днів.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Суд вважає, що була відсутня жодна із передбачених ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI підстав для прийняття рішення для примусового повернення щодо ОСОБА_1 . Зокрема, дії останнього на думку суду, жодним чином не порушували законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на що безпідставно посилається позивач в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки (тобто прийняття рішення про заборону в`їзду в даному випадку не є обов`язковим). При цьому ані у рішенні про примусове повернення, ані у рішенні про заборону в`їзду в Україну № 128 (зміст якого повторює зміст рішення про примусове повернення) відсутнє будь-яке обґрунтування того, чому ОСОБА_1 необхідно заборонити в`їзд в Україну строком на три роки.

Вимогами ч.1 ст.30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, зазначеним вище Законом чітко визначено, що примусове видворення з України іноземця (особи без громадянства) здійснюється лише на підставі відповідної постанови адміністративного суду у таких випадках: якщо іноземець (особа без громадянства) не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

В даному випадку суд рахує, що ОСОБА_1 не було надано можливості добровільно виконати рішення про примусове повернення. При цьому будь-які обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення станом на 21.12.2022 року у відповідача були відсутні.

На виконання вимог Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 року було затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Так, відповідно до п.4 Розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Вимогами п.6 Інструкції Розділу передбачено, що примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Відповідно до п. 9 Розділу Інструкції у кожному випадку затримання іноземця більше ніж на три години щодо його примусового повернення або з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення невідкладно інформується регіональний Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно з п. 10 Розділу І Інструкції рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Зважаючи на викладене судом вбачається, що позивачу не було надано можливості ознайомитися із вище зазначеними рішеннями відповідача проте, міститься відмітка від підпису відмовився, без участі свідків, а також не було роз`яснено право на оскарження цих рішень та не надано можливості скористатися правовою допомогою адвоката.

Крім цього, суд вважає, що позивачу не було надано можливості добровільно залишити територію України, а також можливості скористатися послугами адвоката та оскаржити рішення про примусове повернення, що є безумовним та грубим порушенням його законних прав.

Примусова депортація громадянина рф ОСОБА_1 була здійснена працівниками УДМС та поліціїі на підставі незаконних рішень органу державної влади, без згоди та волі на те останнього, всупереч чинному законодавству України, а саме з порушенням визначеного законодавством порядку і підстав такого видворення, без відповідного рішення суду та без надання позивачу можливості оскаржити такі незаконні рішення, без надання йому строку на добровільне повернення.

Прийняття неправомірних рішень щодо примусового повернення позивача до країни походження не свідчить про неправомірність дій посадових осіб тому суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання неправомірними дії працівників Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області за участю працівників ГУНП в Хмельницькій області по фактичній примусовій депортації 21 грудня 2022 року громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі України через пункт пропуску «Могилів-Подільський».

На підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення, а доводи відповідача не спростовують позиції позивача.

Керуючись ст.ст. 2,3,5,72-77,241-246, 257- 258, 260, 268 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування рішень про примусове повернення до країни походження задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області № 56 від 21.12.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, згідно з яким громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 30.12.2022 р., а також заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки, до 21.12.2025 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області №128 від 21.12.2022 року про заборону в`їзду в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 3 роки, до 21 грудня 2025 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 09.01.2023 року № 2про заборону в`їзду в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 3 роки, до 09 січня 2026 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 16.08.2023 року.

Суддя С. Стефанишин