Справа № 520/10047/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 серпня 2023 року № 520/10047/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0309-8/67462 від 11.10.2022 р. щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 03.10.2022 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення №58 від 04.01.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення №58 від 17.02.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 03.10.2022 року ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника та виплатити заборгованість з пенсії, що утворилася з 03.10.2022 року з урахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0309-8/67462 від 11.10.2022 р., Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №58 від 04.01.2023 р. та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №58 від 17.02.2023 р. є протиправними та такими, що порушують її права. Відтак, зазначені рішення підлягають скасуванню, а права позивача відновленню. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.05.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що після реєстрації звернення позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідно до рішення №58 від 04.01.2023 року, яким позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. В подальшому, позивач повторно звернулась через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, але рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №58 від 17.02.2023 року позивачу було відмовлено у такому переведенні. Зазначені рішення є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню, оскільки позивачем на підтвердження факту перебування на утриманні померлого годувальника (чоловіка) позивач надала довідку від 25.11.2022 року, видану адміністрацією Луганської народної республіки. З огляду на норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» органи Пенсійного фонду України не мають правових підстав для врахування довідок виданих на тимчасово окупованих територіях та непідконтрольних українській владі.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що нормами діючого законодавства передбачений перелік документів, які необхідно подати при призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Позивач на дату звернення, тобто станом на 29.12.2022 року не досягла необхідного пенсійного віку, що визначений ст. 26 Закону №1058, та не була визнана особою з інвалідністю. При цьому, у позовній заяві позивач зазначає про те, що тільки 18.01.2023 року отримала довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №096884 від 18.01.2023, тобто станом на день розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, позивач особою з інвалідністю визнана не була. Також, представником відповідача зазначено, що з моменту прийняття рішення №58 від 04.01.2023 р. повноваження відповідача щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.12.2022 року вичерпані. Крім того, представником відповідача зазначено, що долучена позивачем до позовної заяви довідка від 25.11.2022, видана адміністрацією Луганської народної республіки, надана на підтвердження факту перебування на утриманні померлого годувальника (чоловіка) не може бути врахована при вирішенні питання щодо призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 .

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що подана позивачем довідка від 25.11.2022 року до заяви про перехід на пенсію по втраті годувальника видана адміністрацією самопроголошеної так званої Луганської народної республіки, що суперечить нормам чинного законодавства. Крім того, позивачем надано довідку МСЕК серії 2-28 СМ №0052138 про визнання ОСОБА_2 інвалідом ІІІ групи з 06.03.2006 року по довічно із зазначеною причиною по інвалідності «травма отримана при виконанні обов`язків військової служби» та посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 від 24.05.2006 року, а інших документів, які б визначили право на призначення пенсії годувальника, не надано. Також, представником відповідача наголошено на обставинах дискреційності повноважень органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії позивачу по втраті годувальника.

Ухвалою суду від 30.06.2023 року розгляд справи №520/10047/23 за вищевказаним позовом ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином засвідчені копій заяв ОСОБА_1 разом із долученими до них додатками, за результатами розгляду яких було прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0309-8/67462 від 11.10.2022 р., Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №58 від 04.01.2023 р. та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №58 від 17.02.2023 р.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через канцелярію суду було подано заяву на виконання ухвали суду від 30.06.2023 року.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , громадянка України, є внутрішньо переміщеною особою у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації.

У позовній заяві позивачем вказано, що вона фактично проживає у м. Полтава, Полтавського району, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.09.2022 №1603-.

Також, позивачем вказано, що з 25.11.2020 року їй була встановлена ІІІ група інвалідності до 01.12.2022 року, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №737093 від 25.11.2020 р., та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV.

В подальшому, з 01.12.2022 року ОСОБА_1 була встановлена ІІ група інвалідності на безтерміновій основі, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №096884 від 18.01.2023 року та отримує пенсію по інвалідності, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV.

Як зазначено позивачем, з 18.06.1999 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 18.06.1999 р. та мали спільне зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом позивача та паспортом її померлого чоловіка і довідкою від 25.11.2022 р., що засвідчує, що позивач та її чоловік проживали (були зареєстровані) разом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09.09.2022 р.

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 не перебувала та не перебуває у повторному шлюбі.

Водночас, до смерті ОСОБА_3 був інвалідом війни ІІІ групи, з причини - «травма, отримана при виконанні обов`язків військової служби» з 06.03.2006 довічно, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 2-28 СМ №0053138 та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, а після початку антитерористичної операції, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримував пенсію по інвалідності, відповідно до ст.ст. 18, 19, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як зазначено позивачем, у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_3 вона, як його непрацездатна дружина, набула право на призначення їй пенсії при втраті годувальника передбаченої розділом 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 03.10.2022 року звернулася до сектору обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка, пенсіонера інваліда війни ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наявної в матеріалах справи копії розписки-повідомлення вбачається, що разом із вказаною заявою позивачем було подано копії паспорту, коду, свідоцтва про одруження, пенсійного посвідчення, довідки МСЕК, свідоцтва про смерть, довідку ВПО, картку реквізитів банку.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.10.2022 року №1600-0203-9/52709 заяву, подану ОСОБА_1 , та додані до неї документи для призначення пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_3 , який отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Матеріали справи свідчать на користь того, що листом Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2000-0309-8/67462 від 11.10.2022 року, який позивачем було отримано 10.11.2022 року з поштової скриньки, позивача було повідомлено про розгляд її заяви щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за результатами чого прийнято рішення.

Так, з наявної в матеріалах справи копії рішення про розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вбачається, що із посиланням на положення ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, вказано, що оскільки в наданих документах відсутня довідка уповноважених органів з місця проживання або рішення суду про перебування на утриманні, а також відсутній оригінал виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією, підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

У позовній заяві позивачем вказано, що 07.12.2022 року вона звернулась із заявою (скаргою) до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо виписки з акта огляду МСЕК, адже відповідно до абзацу 3 пункту 24 «Положення про медико-соціальну експертизу» постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 р. № 1317, забороняється видавати особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності та відповідно до п. 5 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157-1/о «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією» затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 № 577, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 р. за № 1509/21821, виписка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією надсилається за місцем призначення пенсії чи місцезнаходженням пенсійної справи.

На вказану заяву (скаргу) позивач отримала відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2023 р. №611-22558/П-03/8-2000/23, в якій повідомлялось, що виписка з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААБ №737093 надійшла до них 01.12.2020 за вхід. №11023/15. Також, позивача було повідомлено про обставини того, що для вирішення питання щодо призначення їй пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», потрібно надати довідку уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні.

У позовній заяві позивачем вказано, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є протиправною, оскільки факт того, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстроване спільне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом позивача та паспортом її померлого чоловіка, пенсійною справою ОСОБА_3 , пенсійною справою ОСОБА_1 . Відтак, рішення №2000-0309-8/67462 від 11.10.2022 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, є протиправним та незаконним, а відповідач порушив права ОСОБА_1 на призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Відтак, зазначене рішення відповідача, на переконання позивача, є таким, що підлягає скасуванню.

Також, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , як дружина померлого, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. №3-1, повторно через веб-портал подала заяву про призначення/перерахунок пенсії від 29.12.2022 року, додавши до даної заяви: паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; РНОКПП ОСОБА_1 ; свідоцтво про одруження позивачки на померлого; пенсійне посвідчення ОСОБА_1 ; довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №737093 від 25.11.2020 р.; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ; довідку від 25.11.2022 р., яка засвідчує, що позивач проживали (були зареєстровані) разом з померлим годувальником; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.09.2022 №1603 ; довідку серії 2-28 СМ №0053138 від 07.03.2006 р. ОСОБА_3 ; паспорт громадянина України ОСОБА_3 ; РНОКПП ОСОБА_3 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_3 ; посвідчення інваліда війни ОСОБА_3 ; інформаційний лист щодо довідки від 25.11.2022 р., яка засвідчує спільне проживання/реєстрацію; інформаційний лист щодо виписки з акту огляду комісії; картку реквізитів для проведення операції поповнення поточного рахунку.

Відповідно до п.1.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Відповідно до п. 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до пп.2 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п.4.8 Порядку №22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Судом встановлено, що після реєстрації звернення (заяви) ОСОБА_1 остання була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що рішенням Відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 04.01.2023 №58 ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зі змісту вказаного рішення від 04.01.2023 №58 вбачається, що із посиланням на положення ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що згідно довідки МСЕК серії 12ААБ №737093 заявниця визнана інвалідом ІІІ групи загального захворювання з 25.11.2020 по 01.12.2022 з терміном переогляду 25.11.2022 року. При цьому, вказано, що на дату звернення 29.12.2022 року ОСОБА_1 , 1963 року народження, не досягла необхідного пенсійного віку (вік заявниці 53 роки), та не визнана особою з інвалідністю, а відтак відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії - перехід на пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 .

Позивачем у позовній заяві вказано, що 18.01.2023 року вона повторно отримала довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №096884 від 18.01.2023 р., відповідно до якої їй була встановлена вже ІІ група інвалідності на безтерміновий строк з 01.12.2022 року.

З огляду на вказане, позивач в третє відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. №3 1, через веб-портал подала заяву про призначення/перерахунок пенсії від 10.02.2023 року, додавши до даної заяви: паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; РНОКПП ОСОБА_1 ; свідоцтво про одруження позивачки на померлого; довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №096884 від 18.01.2023 р.; свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; довідку від 25.11.2022 р., яка засвідчує, що позивач проживали (були зареєстровані) разом з померлим годувальником; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.09.2022 №1603 ; довідка серії 2-28 СМ №0053138 від 07.03.2006 р. ОСОБА_3 ; паспорт громадянина України ОСОБА_3 ; РНОКПП ОСОБА_3 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_3 ; посвідчення інваліда війни ОСОБА_3 ; інформаційний лист щодо довідки від 25.11.2022 р., яка засвідчує спільне проживання/реєстрацію; картку реквізитів для проведення операції поповнення поточного рахунку.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №58 від 17.02.2023 р. позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.

Так, з наявної в матеріалах справи копії рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №58 від 17.02.2023 р. вбачається, що із посиланням на пп.9 п. 2.3 розділу ІІ Порядку №22-1 вказано, що до заяви «про перехід на пенсію по втраті годувальника» ОСОБА_1 додала довідку від 25.11.2022 року про підтвердження факту спільного проживання з померлим годувальником ОСОБА_2 , видану адміністрацією самопроголошеної так званої Луганської народної республіки, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року передбачено, що будь які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно з ч.3 ст.9 цього Закону будь-який акт, (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Крім того, вказано, що заявницею надано довідку МСЕК серії 2-28 CM №0053138 про визнання ОСОБА_3 інвалідом ІІІ групи з 06.03.2006 по довічно із зазначеною причиною інвалідності - «травма отримана при виконанні обов`язків військової служби» та посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 від 24.05.2006 року. Інших документів, які б визначали право на призначення пенсії годувальника, не надано. Згідно п.2.2 розділу ІІ Порядку при призначенні пенсії годувальнику по інвалідності як військовослужбовцю строкової служби мала бути подана довідка військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби. Враховуючи зазначене та у зв`язку з відсутністю необхідних документів, відповідачем прийнято рішення відмовити позивачу в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем у позовній заяві вказано, що вищезазначені документи, що протиправно вимагають відповідачі, знаходяться в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_3 та відповідно ОСОБА_1 . Також, позивачем наголошено на обставинах того, що доводи, наведені в рішенні №58 від 17.02.2023 р. щодо поданої довідки від 25.11.2022 року про підтвердження факту спільного проживання з померлим годувальником ОСОБА_3 , виданої адміністрацією самопроголошеної так званої Луганської народної республіки, яка є недійсною і не створює правових наслідків, є порушенням конституційних прав позивача на призначення пенсії в разі втрати годувальника, але дані паспорту громадянина України щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повністю підтверджують факт спільного проживання. Окрім того, виходячи із того, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Вважаючи рішення відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно зі ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ) пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону №2262-XII непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Частиною 5 статті 30 Закону №2262-XII визначено, що дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини 4 цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Також, ст.31 Закону №2262-XII передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 36 Закону №2262-XII встановлено, що пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;

б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Слід зазначити, що пенсія в разі втрати годувальника (або частина спільної пенсії кожного непрацездатного члена сім`ї), що призначається членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, з розрахунку на кожного непрацездатного члена сім`ї не може бути меншою ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що визначено положеннями ст.37 Закону №2262-XII.

Згідно ст. 40 Закону №2262-XII пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно.

При цьому ст.41 Закону №2262-XII передбачено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному непрацездатному члену сім`ї, який має право на таку пенсію.

Також ст.45 Закону №2262-XII передбачено, що сім`ям пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові.

З аналізу вищезазначених норм слід дійти висновку, що Закон №1058-IV і Закон №2262-XII передбачають такий вид пенсії як пенсія у зв`язку з втратою годувальника, але умови призначення та розміри таких пенсій є різними.

Водночас, за обома цими Законами право на отримання пенсії такого виду мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, зокрема один з подружжя.

У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону №2262-XII та Закону №1058-IV призначається одна пенсія за її вибором.

Як передбачено положеннями Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії, з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів.

Відтак, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа буде обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір. Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що позивач є членом сім`ї (дружиною) померлого годувальника ОСОБА_3 , який отримував у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, а після початку антитерористичної операції в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, призначену за ст.ст.18, 19, 20 Закону №2262-XII.

При цьому, на момент смерті ОСОБА_3 , що відбулось 30.03.2022 року позивач, яка перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV, як вона зазначає, перебувала на його утриманні, а пенсія ОСОБА_3 була постійним і основним джерелом засобів до існування сім`ї.

ОСОБА_1 після смерті чоловіка не взяла повторний шлюб, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Після вказаних обставин позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою від 03.10.2022 року про переведення її з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника за померлого ОСОБА_3 , який отримував пенсію за Законом №2262-XII.

Матеріали справи свідчать на користь того, що вказану заяву позивача було перенаправлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке рішенням, направленим на адресу позивача листом № 2000-0309-8/67462 від 11.10.2022 р., відмовило у задоволенні вказаної заяви позивача.

Як було встановлено під час розгляду справи, зазначена відмова обґрунтована відсутністю довідки уповноважених органів з місця проживання або рішення суду про перебування на утриманні, а також відсутністю оригіналу виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією, підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

В той же час, листом від 11.01.2023 р. №611-22558/П-03/8-2000/23 позивача було повідомлено про те, що виписка з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААБ №737093 надійшла до них 01.12.2020 за вхід. №11023/15. Також, позивача було повідомлено про обставини того, що для вирішення питання щодо призначення їй пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», потрібно надати довідку уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем до відповідача не було подано довідку уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні при зверненні із заявою від 03.10.2022 року.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до п.2.11 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Як зазначено позивачем у позовній заяві, факт того, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстроване спільне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом позивача та паспортом її померлого чоловіка, пенсійною справою ОСОБА_3 , пенсійною справою ОСОБА_1 є достатнім свідченням спільного проживання разом із померлим.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області перебуває на окупованій території досить тривалий час, що також підтверджується і позивачем, яка, як свідчить зміст позовної заяви, була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в Харківській області та в подальшому в Полтавській області.

Відтак, з огляду на вищевикладене та враховуючи обставини справи і норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, направлене на адресу позивача листом № 2000-0309-8/67462 від 11.10.2022 р. є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

В той же час, під час розгляду справи було встановлено, що позивач повторно 29.12.2022 року звернулась із аналогічною заявою про переведення її на пенсію в разі втрати годувальника, розгляд якої було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області шляхом винесення рішення №58 від 04.01.2023 року.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач до вказаної заяви також додала довідку від 25.11.2022 року, яка засвідчує, що позивач проживала (була зареєстрована) разом із померлим годувальником.

Надаючи оцінку вказаному рішенню, суд зазначає, що зміст останнього свідчить на користь того, що при розгляді заяви позивача відповідач керувався нормами Закону №1058-IV, а не Закону №2262-ХІІ, отримувачем пенсії на підставі якого був померлий чоловік позивача. Водночас, відповідачем у вказаному рішенні зазначено, що довідка МСЕК серії 12ААБ №737093 свідчить про визнання позивача інвалідом ІІІ групи загального захворювання з 25.11.2020 по 01.12.2022, тобто станом на час звернення останньої, що відбулось 29.12.2022 року, ОСОБА_1 , 1963 року народження, не досягла необхідного пенсійного віку (вік заявниці 53 роки), та не визнана особою з інвалідністю.

Суд зазначає, що Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) визначаються основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно приписів ст.3 Закону № 875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 875-XII визначено, що діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у: виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об`єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об`єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв`язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту; охороні здоров`я; соціальному захисті; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю; наданні пристосованого житла; сприянні громадській діяльності.

Згідно ч.ч.2 та 3 ст. 4 Закону № 875-XII соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина з інвалідністю" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок оформлення та видачі відповідних посвідчень іноземцям, які відповідно до закону мають право на пільги, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Приписами ст. 36 Закону №875-ХІІ матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення осіб з інвалідністю здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачу згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №737093 встановлено 3 групу інвалідності з 25.11.2020 до 01.12.2022 року, чергова дата переогляду встановлена на 25.11.2022 року.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", якою установлено на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211.

У рішенні Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", введеному в дію Указом Президента України від 13.03.2020 № 87 встановлено, що епідемічна ситуація в Україні у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, набула надзвичайно загрозливого характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 № 530-ІХ, серед інших заходів передбачено адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення карантину, правил та норм, встановлених для запобігання епідемічним та іншим інфекційним захворюванням і боротьби з ними.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про Основи законодавства України про охорону здоров`я" основними принципами охорони здоров`я в Україні є, зокрема, гуманістична спрямованість, забезпечення пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими, національними, груповими або індивідуальними інтересами.

Згідно приписів ст. 5 Закону України "Про Основи законодавства України про охорону здоров`я" охорона здоров`я - загальний обов`язок суспільства та держави. Державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що станом на визначену чергову дата переогляду позивача, яка була встановлена на 25.11.2022 року, в Україні було запроваджено карантинні заходи.

Водночас, суд зазначає, що у п. 31 ст. 18 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" установлено, що визначені частиною першою статті 5 цього Закону строки звернення за допомогою продовжуються на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (CОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, та один місяць після дати його завершення.

У разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (CОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку переогляду особою з інвалідністю виплата державної соціальної допомоги не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю".

Також, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року №540-ІХ у п.19 визначено, що Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., NN 49 - 51, ст. 376 із наступними змінами) належить доповнити пунктом 146 такого змісту: "146. У разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю".

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Також, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Так, в подальшому, Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2500-IX від 15.08.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2738-IX від 16.11.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2915-IX від 07.02.2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відтак, станом на звернення позивача із заявою від 29.12.2022 року про проведення перерахунку пенсії (перехід з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника) та до суду із даним позовом в Україні запроваджено дію карантину через COVID-19 та режим воєнного стану.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 року №390 Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану постанову Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 р. № 225 Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України доповнено пунктом 3 наступного змісту: Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:

осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;

дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666).

При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.

У разі коли в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю встановлений строк повторного огляду, що припав на період дії воєнного стану на території України, та в особи з інвалідністю відсутня можливість пройти медико-соціальну експертну комісію, а в дитини з інвалідністю - лікарсько-консультативну комісію закладу охорони здоров`я, їх індивідуальна програма реабілітації продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд і не отримано відповідну індивідуальну програму реабілітації..

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки станом на визначену позивачу дату переогляду діяли карантинні заходи та в наступному режим воєнного стану, то строк дії статусу особи з інвалідністю ІІІ групи є продовженим на період до закінчення дії вказаних режимів.

Відтак, суд приходить до висновку, що рішення №58 від 04.01.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно частини позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення №58 від 17.02.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач повторно 10.02.2023 року звернулась із аналогічною заявою про переведення її на пенсію в разі втрати годувальника, розгляд якої було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатської області шляхом винесення рішення №58 від 17.02.2023 року.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач до вказаної заяви також додала довідку від 25.11.2022 року, яка засвідчує, що позивач проживала (була зареєстрована) разом із померлим годувальником та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №096884 від 18.01.2023 р., згідно якої позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 01.12.2022 безтерміново.

Надаючи оцінку вказаному рішенню, суд зазначає, що зміст останнього свідчить на користь того, що при розгляді заяви позивача відповідач керувався нормами Закону №1058-IV, а не Закону №2262-ХІІ, отримувачем пенсії на підставі якого був померлий чоловік позивача. Водночас, відповідачем у вказаному рішенні зазначено, що подана довідка від 25.11.2022 року про підтвердження факту спільного проживання з померлим годувальником ОСОБА_3 , видана адміністрацією самопроголошеної так званої Луганської народної республіки, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року. Крім того, представником відповідача вказано, що заявницею надано довідку МСЕК серії 2-28 CM №0053138 про визнання ОСОБА_3 інвалідом ІІІ групи з 06.03.2006 довічно із зазначеною причиною інвалідності - «травма отримана при виконанні обов`язків військової служби» та посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 від 24.05.2006 року, але інших документів, які б визначали право на призначення пенсії годувальника, не надано, зокрема, довідки військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина (захоплення незаконними озброєними формуваннями території) не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей повідомлених позивачем, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Відтак, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на обставини неможливості врахування поданої позивачем довідки від 25.11.2022 року.

Однак, враховуючи вказане, суд зазначає, що така довідка не може було достатнім доказом перебування позивача на утриманні у померлого чоловіка.

Тим більше, суд зазначає, що у позовній заяві позивач послалась на обставини того, що станом на час звернення до відповідачів із заявами про переведення на пенсію в разі втрати годувальника вона зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в Харківській області та в подальшому в Полтавській області, що також підтверджується і довідкою від 19.09.2022 року №1603- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Вказане не співпадає із відомостями, наведеними у довідці від 25.11.2022 року, оскільки така містить в собі зазначення про те, що позивач станом на день смерті ОСОБА_3 , тобто 30.03.2022 року, спільно проживала: була зареєстрована разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на обставинах того, що вказана довідка видана позивачу 25.11.2022 року так званою Луганською народною республікою у період дії в Україні воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатської області при винесенні рішення №58 від 17.02.2023 року не здійснило належної оцінки поданої позивачем заяви та доданих до останньої доказів, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 03.10.2022 року ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника та виплатити заборгованість з пенсії, що утворилася з 03.10.2022 року з урахуванням раніше сплачених сум суд зазначає наступне.

В рамках розгляду даної справи суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення №58 від 04.01.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 та рішення №58 від 17.02.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 .

Відтак, враховуючи обставини того, що першим за часом в рамках даних правовідносин було звернення позивача від 29.12.2022 року і розгляд такого було здійснено саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, то на переконання суду належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2022 року щодо проведення перерахунку пенсії (перехід з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника) з урахуванням висновків суду у даній справі.

В той же час, вимоги позивача стосовно зобов`язання відповідача призначити з 03.10.2022 року ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника та виплатити заборгованість з пенсії, що утворилася з 03.10.2022 року з урахуванням раніше сплачених сум є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на висновки суду стосовно не здійснення відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області належного розгляду її заяви.

Відповідно до положень ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Метрополита Андрея, буд. 10,м. Львів,79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №58 від 04.01.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення №58 від 17.02.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2022 року щодо проведення перерахунку пенсії (перехід з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника) з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.