Справа № 260/5178/22
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2023 року м. Ужгород№ 260/5178/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України була виготовлена вступна та резолютивна частина Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 14 серпня 2023 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області, яким просить суд стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 в порядку ст.236 КЗпП України середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 01.06.2022 року у справі №260/5818/21, яке набрало законної сили 13.07.2022 року в частині поновлення на службі, в порядку ст.236 КЗпП України, починаючи з 02 червня 2022 року по день подання цієї позовної заяви 30 листопада 2022 року в сумі 62695,80.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 01.06.2022 року у справі №260/5818/21, яке набрало законної сили 13.07.2022 року, визнано протиправним та скасовано наказ № 109-о від 04 жовтня 2021 року Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про звільнення ОСОБА_1 з поновленням на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів та боротьби з відмиванням доходів, одержаних незаконним шляхом управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції ДФС, з 06 жовтня 2021 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2021 року по 01 серпня 2022 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 74686,80 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 80 копійок) грн..

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 01.06.2022 року у справі №260/5818/21, яке набрало законної сили 13.07.2022 року на час подання до суду цього позову повністю не виконано.

Позивач вважає, що у зв`язку з невиконанням рішення має право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку ст.236 КЗпП України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, правом на подачу відзиву не скористався, про наслідки не подання відзиву був попереджений.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на вимоги ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 року у справі №260/5818/21, яке набрало законної сили 13.07.2022 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області Державної фіскальної служби України було задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби України №109-о від 04 жовтня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів та боротьби з відмиванням доходів, одержаних незаконним шляхом управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції ДФС, з 06 жовтня 2021 року;

- стягнуто із Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 06 жовтня 2021 року по 01 серпня 2022 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 74686,80 грн.;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів та боротьби з відмиванням доходів, одержаних незаконним шляхом управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції ДФС, з 06 жовтня 2021 року та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10277,80 грн.

У зв`язку з невиконанням рішення суду позивач звернувся з даним позовом до суду, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку ст.236 КЗпП України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, (далі - КЗпП), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В ч.6 ст.235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України (КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч.3 ст.14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом

За статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч.1 ст.371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Суд звертає увагу, що невиконання або несвоєчасне виконання судового рішення є відповідною підставою для звернення позивача до суду. При цьому, позивач наділений правом самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав, як то шляхом звернення до суду з відповідним позовом, так і шляхом встановлення контролю за виконанням судового рішення про поновлення його на посаді.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/808/16.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Так, як зазначалось, Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 року у справі №260/5818/21 поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів та боротьби з відмиванням доходів, одержаних незаконним шляхом управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції ДФС, з 06 жовтня 2021 року

Суд акцентує увагу, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 760/9521/15-ц і суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції у справі, що розглядається.

Суд зазначає, що докази поновлення позивача на посаді у матеріалах справи відсутні.

У постанові від 23 червня 2015 року у справі №21-63а15 Верховний Суд України вказав, що «…Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі…».

«…Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу».

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №140/3020/19 вказав: .. невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи звільненого працівника, а тому Верховним Судом відхиляються доводи касаційної скарги про безпідставність вимог позивача через затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин, в тому числі бездіяльності самого позивача».

Згідно правової позиції, яка викладена у Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 в справі №140/3020/19 до вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абз. п. 4 цього Порядку.

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №809/4462/15.

Крім того, суд зазначає, що Закон пов`язує право на отримання відповідних сум із фактом самої затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яка настає на день, наступний після ухвалення рішення про поновлення на роботі. У випадку невидання роботодавцем наказу про поновлення на роботі кінцевим днем періоду затримки є день ухвалення рішення у справі.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2022 року у справі № 280/5734/21.

Таким чином, строк вимушеного прогулу під час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі в Головному управлінні ДФС України в Закарпатській області починаючи з 02 червня 2022 року до 07 серпня 2023 року включно складає - 432 робочих дні.

Як встановлено в судовому рішенні у справі №260/5818/21, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню в межах даної справи, позивача звільнено 05 жовтня 2021 року (останній робочий день), відповідно, сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за серпень та вересень 2021 року.

Відповідно до розрахункового листа за 2021 року Головного управління ДФС у Закарпатській області заробітна плата позивача за серпень 2021 року складала - 11402,98 грн та за вересень 2021 року - 10277,82 грн

З урахуванням приписів пункту 2 розділу І Порядку № 616 одноденний розмір грошового забезпечення буде складати: 10277,82 грн (місячне грошове забезпечення) : 30 днів (кількість календарних днів вересня 2021 року) = 342,60 грн.

Отже середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді становить 148003,20 грн. (342,60 грн. * 432 робочих дні).

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2023 року у справі №640/34546/21.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та враховуючи правовий висновок Верховного суду від 01 серпня 2023 року у справі №640/34546/21, з метою належного, повного та всебічного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про можливість виходу за межі позовних вимог та задовольнити позовну заяву шляхом стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 02.06.22р. по 07.08.23р. в сумі 148003,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 39393632) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 02 червня 2022 року по 07 серпня 2023 року в сумі 148003,20 грн. (сто сорок вісім тисяч три гривні двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк