Справа № 620/7094/23
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року Чернігів Справа № 620/7094/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розрахунку розміру пенсії за вислугу років згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що повинен складати 58% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 58% відповідних сум грошового забезпечення.

Суд ухвалою від 06.06.2023 позовну заяву залишив без руху. В подальшому, суд ухвалою від 21.06.2023 позовну заяву в частині вимог за період з 28.03.2008 по 22.11.2022 повернув позивачу та ухвалою від 21.06.2023 відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач у 2008 році мав би призначити йому пенсію виходячи з 58% розміру грошового забезпечення, оскільки вислуга років для призначення пенсії складала 21 рік 02 місяці та 09 днів, а його було звільнено за станом здоров`я.

Протягом встановленого судом строку від відповідача відзив на позов не надходив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Згідно з свідоцтвом про хворобу від 01.02.2008 №161 захворювання позивача визнано таким, що пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а його визнано непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час (а.с.12).

На підставі зазначено свідоцтва про хворобу, рапорту ОСОБА_1 та подання начальника ЛВ ОСОБА_2 , наказом від 28.03.2008 №26о/с майора міліції ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) на підставі п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На момент звільнення вислуга років склала: календарна 15 років 04 місяці 20 днів, пільгова 21 рік 02 місяці 09 днів (а.с.11).

З 01.04.2008 позивачу призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 53% грошового забезпечення, з врахуванням вислуги років 21 рік (а.с.13).

Вважаючи, що він має право на отримання пенсії за вислугу років виходячи з 58% грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, далі Закон № 2262-ХІІ) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 10 Закону №2262 призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначає стаття 12 цього Закону.

Так, пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Згідно з статтею 13 Закону №2262 пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

З наведеного слідує, що умовою призначення особі пенсії за вислугу років є наявність 20 років вислуги. При цьому, якщо таку особу звільнено у відставку за віком або станом здоров`я, пенсія за вислугу років такій особі, призначається, виходячи з 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, далі - Положення) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації);

и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 65 Положення особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку):

а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Отже, вказаними вище нормами передбачено 2 підстави звільнення через хворобу, а саме у запас через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії (підпункт «б» пункту 64 Положення) та у відставку через хворобу у разі визнання особи непридатною до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії (підпункт «б» пункту 65 Положення).

В той же час, правова конструкція ст.13 Закону №2262 умовою призначення пенсії за вислугу років, виходячи з початкової її величини у 55% відповідних сум грошового забезпечення, визначає звільнення особи у відставку.

Як встановлено судом, позивач відноситься до осіб старшого начальницького складу, його визнано непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час і звільнено зі служби у запас на підставі підпункту «б» пункту 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наведені обставини не дають підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення та ще 3% за кожний рік вислуги понад 20 років, оскільки його звільнено в запас, а не у відставку, а отже відповідачем правомірно проведено розрахунок розміру пенсії за вислугу років згідно з ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи викладене, у позові слід відмовити повністю.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, ).

Повне рішення суду складено 15.08.2023.

Суддя Л.О. Житняк