Справа № 200/601/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року справа №200/601/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі № 200/601/23 (головуючий І інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року у справі № 200/601/23, залишеному без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті з 01.03.2023 року щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» додатково до існуючого розміру пенсійного забезпечення, визначеного на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі № 200/4350/22; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести позивачу нарахування та виплату з 01.03.2023 року щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» додатково до існуючого розміру пенсійного забезпечення, визначеного на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року в справі № 200/4350/22, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач 12.06.2023 року звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. В обґрунтування заяви зазначено, що після набрання рішенням суду законної сили 06.06.2023 року він звернувся до відповідача за заявою в якій, просив виконати вказане рішення суду в добровільному порядку, здійснивши перерахунок пенсії з 01.03.2023 року, з урахуванням щомісячної долати у розмірі 2000 грн., та здійснивши її виплату без обмеження максимальним розміром. Проте, отримав відповідь, в якій вказано, що резолютивна частина рішення не містить зобов`язання Головного управління під час розрахунку пенсійних виплат встановлення щомісячної доплати згідно з пунктом 1 Постанови № 713, тому на виконання рішення проведено перерахунок пенсії з урахуванням вимог чинного законодавства. Вважає, що оскільки до теперішнього часу судове рішення не виконано, слід вважати за необхідне встановити контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про його повне виконання у десятиденний строк, оскільки для його виконання не потрібно вживати якісь додаткові дії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 року в задоволенні заяви в порядку ст. 383 КАС України - відмовлено.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, постановити нову про задоволення заяви в порядку ст. 383 КАС України, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права.

Апелянт зазначив, що відповідачем, вже після винесення оскарженої ухвали, на повторне звернення позивача надана відповідь в листі від 23.05.2023 року №11729-12092/Р-02/8-0500/23, в якому відповідач вказує, що ним на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року у справі 200/601/23, в червні 2023 року проведено відновлення нарахування та виплату з 01.03.2023 року щомісячної доплати в розмірі 2000 грн. відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно з ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, виплата коштів на виконання рішення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Тобто, фактично відповідач вже вдруге відмовився від виконання вказаного рішення суду.

Відмовляючи у встановленні судового контролю, суд послався на те, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами. Матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», а отже, позивачем не зазначено та не надано беззаперечних доказів, які підтверджують необхідність станом на теперішній час встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Що стосується посилання суду першої інстанції на передчасність встановлення судового контролю, оскільки позивачем не використано порядок виконання судового рішення згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність визначеного законодавством порядку примусового виконання рішень суду не позбавляє боржника обов`язку самостійно виконати рішення суду без застосування засобів примусу, чого відповідачем здійснено не було.

Наявність чи відсутність виконавчого провадження за виконанням рішення суду не залежить від права суду встановити судовий контроль за його виконанням. Саме такого правового висновку дійшов Верховний суд у постанові Великої Палати від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо правомірності дій відповідача, вчинених на виконання рішення суду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Позивачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на правову позицію Верховного суду, зокрема, в ухвалах від 14 березня 2023 року у справі № 160/12178/19; 8 травня 2023 року у справі; № 200/7261/13-ц; від 9 червня 2023 року у справі № 560/9743/22, просив не приймати відзив, оскільки підписаний неповноважною особою.

Щодо повноважень особи на підписання відзиву на апеляційну скаргу, суд виходив з такого.

За ч. 1 ст. 304 КАС України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника (ч. 3 ст. 55 КАС України).

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 57 КАС України).

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи (п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС України).

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 59 КАС України).

Водночас самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Таким чином представництво юридичної особи може здійснюватися виключно або через особу, яка діє в порядку самопредставництва, або через адвоката.

Суд зазначає, що відзив на апеляційну скаргу підписано представником ГУПФУ в Донецькій області Бердник Ю.О.

На підтвердження повноважень надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Витяг).

Згідно витягу Бердник Ю.О. має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника, без права відмови, зміни, відкликання, визначення позову, відмови від апеляційних скарг, укладання мирової угоди) - представник.

Інститут самопредставництва не передбачає обмежень у діях особи, яка представляє інтереси юридичної особи або суб`єкта владних повноважень в порядку самопредставництва.

Однак з копії витягу з ЄДРПОУ вбачається, що повноваження Бердник Ю.О. представляти інтереси ГУПФУ в Донецькій області є обмеженими у відповідній частині, що свідчить про право підписанта апеляційної скарги діяти в межах повноважень, передбачених інститутом представництва, а не інституту самопредставництва.

Інформація щодо повноважень Бердник Ю.О. представляти інтереси ГУПФУ в Донецькій області в порядку самопредставництва в наданій представником відповідача копії витягу з ЄДРПОУ, відсутня.

Разом з тим дана справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а отже представляти інтереси може представник за довіреністю чи адвокат.

Отже, відзив на апеляційну скаргу підписано представником ГУПФУ в Донецькій області Бердник Ю.О. При цьому документів, з урахуванням вимог статей 57, 59 КАС України до касаційної скарги не долучено.

Колегією суддів врахована правова позиція Верховного суду, викладена в ухвалі від 9 червня 2023 року у справі № 560/9743/22.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги зазначений відзив на апеляційну скаргу підписано, оскільки підписано неповноважною особою.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч. 2 ст. 14 КАС України).

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч.1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Верховний суд в постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин та обґрунтованих сумнівів на користь ймовірного невиконання рішення суду відповідачем, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Законом України «Про виконавче провадження» визначені заходи примусового виконання рішень суду, які орган виконавчої служби застосовує у випадку невиконання рішення суду у добровільному порядку.

Суд зазначає, що держава забезпечує виконання судових рішень, що виявляється в існуванні окремого державного інституту, який передбачає виконання рішень суду, що набрали законної сили у примусовому порядку у випадку невиконання боржниками таких рішень у добровільному порядку.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року у справі №200/601/23 набрало законної сили 06.06.2023 року.

З комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що позивач не отримував виконавчий лист щодо примусового виконання рішенням суду від 07.03.2023 року у справі № 200/601/23.

Таким чином, позивач не скористався правом на примусове виконання рішення суду шляхом пред`явлення виконавчого листа до виконання в органи державної виконавчої служби, а 12.06.2023 року вже звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року у справі № 200/601/23, що свідчить про передчасність такого звернення до суду із даною заявою, оскільки позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивач 12.06.2023 року звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили 06.06.2023 року.

Таким чином, позивач звернувся із заявою в порядку ст. 383 КАС України через 6 днів після набрання рішенням суду законної сили, тобто таке звернення є передчасним, оскільки минув нетривалий час з дати набрання законної сили рішенням суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені заяви про встановлення судового контролю та попередження начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду.

Судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 241, 250, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі № 200/601/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 16 серпня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв