Справа № 300/1214/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1214/23 пров. № А/857/11520/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Гранат В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Гармаш К.Г.,

представника відповідача Проня Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Державної служби України з питань праці, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання бездіяльність протиправною, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції Главач І.А.,

час ухвалення рішення 22.05.2023 року, 13:09 год.,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 31.05.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання бездіяльність протиправною, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позов задоволено частково. Скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Поновлено ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2021 по 22.05.2023 у розмірі 425 340 (чотириста двадцять п`ять тисяч триста сорок) гривень 90 (тридцять одна) копійка, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з таким рішенням, Державна служба України з питань праці, Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовують тим, що у справі № 300/3634/20 питання поновлення на роботі перед судом не ставилось та не вирішувалось, з цих підстав відхиляються доводи позивача про необхідність її поновлення на роботі. ОСОБА_1 під час виникнення спірних відносин перебувала у трудових відносинах саме з Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області та підпорядковувалась безпосередньо начальнику Головного управління. Тому, оскаржуваний наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к "Про звільнення ОСОБА_2 " є таким, що прийнятий виключно з метою реалізації та на виконання вимог наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ". Також, суд дійшов помилкового висновку про поважність причин пропущення строку звернення до суду. Додатково наголошують на відсутності підстав стверджувати про наявність ознак юридичної реорганізації Управління Держпраці в Івано-Франківській області, оскільки за юридичною формою мала місце ліквідація.

Представник Державної служби України з питань праці в судовому засіданні апеляційні скарги підтримав, просить суд рішення Івано-Франківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційні скарги заперечили, просять рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка судом апеляційної інстанції не визнана обов`язковою, колегія суддів приходить до висновку про можливість проведення апеляційного розгляду справи у їхню відсутність. При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання представника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про відкладення розгляду справи, оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою і відповідач мав можливість забезпечити явку іншого представника в судове засідання, якщо б у цьому була необхідність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Наказом Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 за №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» керівників, перших заступників керівників та заступників керівників територіальних органів Державної служби Країни з питань праці, у якому серед іншого затверджено висновок про негативну оцінку службової діяльності заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_1 (том І, а.с. 10-16).

У подальшому, Державною службою з питань праці прийнято наказ Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", яким відповідно до частини 6 статті 44 Закону України «Про державну службу», наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році» ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.

Не погоджуючись із наказом від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році", та наказом №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_3 ", позивач звернулася до суду.

Згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 в адміністративній справі №300/3634/20 об`єднаний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці № 122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На момент розгляду справи № 300/3634/20 судом першої інстанції, ОСОБА_1 не була звільнена з роботи, позаяк перебувала на лікарняному. Тому, позивач не заявляла вимоги про поновлення на роботі на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та, відповідно, означене питання судом не вирішувалося.

Після виходу з тимчасової непрацездатності, ОСОБА_1 була звільнена з роботи за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності з 19.03.2021 наказом начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к, який виданий на виконання наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ".

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 апеляційні скарги управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 300/3634/20 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10.02.2022 № 300/3634/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №300/3634/20 скасовано, а справу направлено до цього ж суду на новий судовий розгляд.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 300/3634/20 апеляційні скарги управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 300/3634/20 - без змін.

Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У силу пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Приписами частини 5 статті 87 Закону № 889-VIII обумовлено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Відповідно до частини 6 статті 44 Закону №889-VIІІ у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).

На підставі наведеного, Державною службою з питань праці прийнято наказ Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", яким відповідно до частини 6 статті 44 Закону України "Про державну службу", наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності

Однак, як встановлено вище, суд у справі № 300/3634/20 прийшов висновку про протиправність та скасування наказів Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" та від 11.12.2020 №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ".

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства (надалі, також КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спір у цій справі зумовлений тим, що враховуючи визнання протиправними та скасування наведених вище наказів, ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі з 19.03.2021 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Варто відзначити, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Голови Держпраці з проханням поновити у трудових правах, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Серед іншого, листом від 27.07.2022 №2492/1/11.2-ЗВ-22а Голова ОСОБА_4 на звернення ОСОБА_1 повідомив, що Держпраці проводяться заходи щодо виконання постанови суду у добровільному порядку, і про результати буде повідомлено додатково.

Листом від 08.08.2022 №2599/1/11.2-ЗВ-22а на запит ОСОБА_1 про надання інформації, а саме наказів Держпраці про виконання рішення суду, допуск до роботи та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Голова Держпраці І.Дегнера вказав: "враховуючи, що у резолютивній частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 300/3634/20 відсутнє зобов`язання про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також не вказана дата, з якої поновлювати на посаді, на теперішній час відсутні підстави для задоволення вимог, викладених у запиті.

Слід також зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 прийнято ліквідувати Управління Держпраці в Івано-Франківській області та утворити юридичну особу публічного права - Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

На виконання цієї постанови Уряду, Державна служба з питань праці видала наказ від 17.01.2022 за № 22 "Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області".

Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року (справа №826/25887/15) і від 17 липня 2019 року (справа №820/2932/16).

Наказом Державної служби з питань праці від 02.12.2022 за № 230 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" визначено погодитись із пропозицією Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 02.12.2022 щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Державної служби з питань праці від 23.09.2022 № 172 та іншими нормативно-правовими актами і визначено припинити Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області з 05.12.2022 здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.

До правонаступника - Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідній сфері, що виконувалися Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи.

З огляду на вказане та враховуючи зміст постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 у контексті положень статті 104 Цивільного кодексу України, суд вважає, що на підставі цього розпорядчого акту фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація територіального органу Держпраці - Управління Держпраці в Івано-Франківській області як юридичної особи публічного права.

У постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 200/3012/21-а зроблено аналогічний висновок при дослідженні питання щодо ліквідації державного органу та сформовано позицію щодо визначення реорганізації територіального органу Держпраці.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на даний час Управління Держпраці в Івано- Франківській області знаходиться в стані припинення. Головою комісії з припинення Управління Держпраці в Івано-Франківській області є заступник начальника Південно- Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці М.О.Тиченко.

Тож, в грудні 2022 року ОСОБА_1 вкотре звернулася до Держпраці про поновлення на роботі. Листом від 13.01.2023 № 65/1/9.2-ЗВ-23а на звернення ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду та видання наказу про допуск до роботи, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення запису до трудової книжки із зміненими підставами звільнення, Голова Держпраці І.Дегнера відповів, що питання про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку не було предметом позову, а видання органом окремих наказів є недоцільним.

Слід наголосити, що у своїх зверненнях ОСОБА_1 звертала увагу Голови Держпраці, що в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2921р., справа №9901/286/19 (11-19заі20) вказано, що трудове законодавство України не забороняє особі, яка незаконно звільнила працівника з посади, самостійно поновити його на посаді, в тому числі скасувавши акт про його звільнення. Проте, Голова Держпраці, вчиняючи бездіяльність, не видав наказ про поновлення та допуск до роботи позивача, а також відмовив у внесенні до трудової книжки позивача запису про скасування судом наказу про звільнення ОСОБА_1 .

На чергове звернення ОСОБА_1 від 19.01.2023 про видання окремого наказу Держпраці про скасування наказів Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" та від 11.12.2020 № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", як того вимагає пункт 97 наказу Держпраці №61 "Про затвердження інструкції з діловодства в Державній службі України з питань праці, Голова Держпраці І.Дегнера надав відповідь від 22.02.2023 № 252/1/9.2-ЗВ-23а, що скасовані в судовому порядку накази Держпраці не потребують видання нових наказів.

В пункті 97 Наказу Державної служби України з питань праці від 07.06.2018 № 61 "Про затвердження Інструкції з діловодства в Державній службі України з питань праці" (далі - Наказ №61) наголошено, що після набрання чинності наказом внесення змін до нього, визнання його таким, що втратив чинність, чи його скасування здійснюється лише шляхом видання нового наказу.

Наведені вище факти свідчать, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Голови Державної служби України з питань праці із заявами про поновлення на роботі на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021 та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що слід поновити ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивачки із займаної посади у рішенні суду від 16.03.2021 справа № 300/3634/20, відтак, період часу з 19.03.2021 по 22.05.2023 є періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, повинен бути відшкодованим, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з абзацами 3, 4, 7 вказаного Порядку:"У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку" :

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду."

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою до обрахування належить період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічну позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц.

Так, відповідно до довідки Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 16.05.2023 № 76 середньомісячний заробіток за два місяці, які передували звільненню ОСОБА_1 склав 16 093,98 грн (755,36 грн (листопад 2020) + 777,39 грн(жовтень 2020) = 1 532,75 грн; 1 532,75 грн : 2 робочих дні = 766,38 грн; 766,38 грн * 21 р.д. = 16 093,98 грн), де середньоденна заробітна плата становить 766,38 грн (1 532,75 грн : 2 робочих дні = 766,38 грн).

Суд встановив, що період вимушеного прогулу позивачки становить за період з часу з 19.03.2021 по 22.05.2023 555 робочих днів, що підтверджується довідками Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 26.04.2023 №№ 75, 77.

У зв`язку із вищенаведеним, середній заробіток за час вимушеного прогулу належить до стягнення з відповідача, виходячи з розрахунку 555 * 766,38 грн та становить 425 340,90 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 425 340,90 грн, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Покликання апелянта на пропущення позивачем строку звернення до суду колегія суддів відхиляє, оскільки під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронаврусної хвороби, строки, визначені КзПП України, продовжуються на період його дії.

Покликання апелянта на те, що з даного спору є вже постанова Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі №300/1679/21, колегія суддів відхиляє, оскільки позов заявлено з інших підстав, а саме наявністю Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 300/3634/20, яуою апеляційні скарги управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 300/3634/20 - без змін.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно скасував наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, для повного поновлення порушених прав позивача, оскільки спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційні скарги Державної служби України з питань праці, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної служби України з питань праці, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року в справі №300/1214/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16 серпня 2023 року.