Справа № 500/2656/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2656/23

04 серпня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі, позивач), 23.03.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі, відповідач) з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796- XII (далі - Закон № 796-ХІІ), подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (екстериторіальний розподіл) своїм рішенням від 31.03.2023 № 71 відмовило позичу в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що ним не підтверджено мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного станом на 01.01.1993 не менше 4 роки.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки він належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, на підтвердження чого надав відповідне посвідчення, та документи щодо необхідного страхового стажу. Тому має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що слугувало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою від 05.06.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 28.06.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідно до наданих Позивачем документів, період постійного проживання (роботи) Позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 16 років 06 місяців 28 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 - 02 роки 04 місяці 22 дні, що не дає право на зниження пенсійного віку на 5 років.

У свою чергу слід зазначити, що при розгляді матеріалів справи, до періодів постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю не було врахований період з 24.10.1989 по 23.11.1991, оскільки вказаний період постійного Позивача за адресою: «Тернопільська область, м. Чортків, вул. Петра Чайковського б. 6» перетинається з періодом роботи у Ромоданівській селищній раді Миргородського району Полтавській області, що підтверджується записами трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 .

Слід зазначити, що Позивач не навів жодних доводів або відомостей якими було б можливо обумовити факт його одночасної роботи в Полтавській області та постійного проживання на території Тернопільської область. Натомість Позивач наполягає на факті свого постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю посилаючись при цьому на довідку «ЦНАП» Чортківської міської ради Тернопільської області від 16.02.2023 № 20-10/225 якою підтверджується факт реєстрації, а не проживання за вказаною адресою та даних трудової книжки Позивача, при посиланні на яку Позивачем не зазначено спірний період роботи.

Стосовно ж посилання на посвідчення особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи, враховуючи вищевикладені обставини, слід дійти висновку, що вказане посвідчення могло бути видано на підставі невідповідних або помилкових даних, а отже має бути оцінено критично виходячи з об`єктивних обставин справи.

Підводячи підсумок слід зазначити, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж Позивача на дату звернення склав 30 років 10 місяців 04 дні.

До страхового стажу Управлінням були зараховані всі періоди підтверджені належними відомостями та матеріалам.

За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01 січня 1993 року заявник прожив (пропрацював) у зоні посиленого радіоекологічного контролю менше 4 років.

03.07.2023 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 19.07.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзивів на позов і відповіді на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Особа позивача стверджується згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 від 03.01.1997, та досягнення пенсійного віку - 55 років.

Доказами постійного проживання чи/або роботи позивача в м. Чорткові Тернопільської області (в спірний період часу) є документ про надання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.4 ч.І ст. 11 Закону №796-ХІ1) шляхом видачі 07.10.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) серія НОМЕР_3 .

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинним, про що свідчить довідка Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03/1769 від 18.05.2023. та вказує на те, що він згідно положень Закону Порядку №51, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської №796-ХІІ та катастрофи.

Факт проживання або роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю (м. Чортків, Тернопільська область) станом на 01.01.1993 не менше 4- х років, з поміж іншого вбачається з наданих суду доказів.

Зокрема, довідкою відділу «ЦНАП» Чортківської міської ради Тернопільської області від 16.02.2023 № 20-10/225 стверджується те, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 10.04.1985 по 17.04.1986, з. 28.06.1988 по 26.11.1991, з 14.12.1991 по 21.12.2006, з 06.02.2007 по даний час.

Аналогічно вбачається з паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 факт реєстрації та проживання в АДРЕСА_1 з 06.02.2007 на сьогодні.

Записами трудової книжки серія НОМЕР_4 від 13.12.1985, заповненої вперше Чортківським автотранспортним підприємством -19036 стверджується факт роботи позивача на території м. Чортків Тернопільської області з 13.12.1985 по 11.04.1986 (пункти 1-3), з 08.09.1988 по 25.09.1989 (пункти 6-7), з 10.12.1991 по 18.06.1999 (пункти 10-11).

07.10.1993 позивачу видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4, серії НОМЕР_3 , яким стверджується факт постійного проживання або роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років.

Як слідує з листа Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03/1769 від 18.05.2023 підтверджена дійсність посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), серія НОМЕР_3 . Дійсність посвідчення відповідачем не оспорюється.

23.03.2023 позивач звернувся із заявою до відповідача про призначення пенсії, за результатами розгляду якої 07.04.2023 відділ обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомив про відмову у призначені пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на рішення № 71 від 31.03.2023, прийнятим Головним управлінням ПФУ в Донецькій області (екстериторіальний розгляд), оскільки станом на 01.01.1993 року не виконано умову проживання/роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років (02 роки 04 місяці 22 дні). При цьому відповідачем підтверджено страховий стаж ОСОБА_1 як 30 років 10 місяців 04 дні.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 населений пункт м. Чортків Тернопільської області віднесено до території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4 (пункт 4 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (далі, Порядок №501), який діяв на момент видачі позивачу посвідчення, визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно абз.9 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. - на підставі довідки встановленого зразка (додаток №7).

Згідно Додатку №7 до цього Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 4, відповідно до статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і дає право на пільги, передбачені цим Законом. Довідка дійсна з пред`явленням документа, що посвідчує особу.

Позивачу Тернопільською обласною державною адміністрацією 07.10.1993 року було видано посвідчення (Категорія 4) серії НОМЕР_3 , як громадянину, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до зазначеного посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ, з урахуванням зниження пенсійного віку.

Листом Департаменту СЗН Тернопільської обласної військової адміністрації від 18.05.2023 підтверджено, що рішення з приводу визнання недійсним чи незаконним вищезазначеного посвідчення нею не приймалося.

Відповідно до змісту ч.ч.3.4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання або роботи на цих територіях, які видаються органами місцевого самоврядування.

Відповідно до змісту ч.ч.3,4 ст.65 Закону №796 XII посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Таким чином, видача згаданого посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженим органом є очевидним фактом часу постійного проживання/роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контрою, оскільки в протилежному документ не видається, отже, дає право для призначення спірної пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 № 21-1048во06 та від 04.09.2015 № 690/23/15-а. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17, висновки якого, в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, з урахуванням нижче наведених.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років

За таких обставин, суд має підстави дійти до висновку, що зазначеним посвідченням підтверджується те, що позивач відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи як такий, що за станом на 01.01.1993 проживав або постійно працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, а тому на підставі Закону № 796-ХІІ має право на пільги і компенсації, в тому числі на призначення пенсії зі зниженням віку на 5 років.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі №357/10239/16-а.

Суд зауважує, що у справі №357/10239/16-а Верховний Суд зробив висновок, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю, тому колегія суддів погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Суд касаційної інстанції врахував, що належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась.

Зазначені доводи позивача узгоджуються з судовою практикою у даній категорії справ, яка є усталеною, що вбачається з постанов Верховного Суду у справах №588/538/16-а від 22.03.2018, №333/2072/17 від 28.03.2018, №398/3509/16-а від 23.05.2018, №802/465/18-а від 18.09.2018, №190/359/17 від 05.10.2018, №283/2537/16-а від 31.01.2019. №357/10239/16-а від 28.02.2019.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як не заперечується сторонами, до заяви про призначення зазначеної пенсії позивач надав відповідачу, зокрема, посвідчення постраждалого від ЧАЕС (Категорія 4) серії НОМЕР_3 .

Крім того, проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю випливає з довідки №20-10/225 від 16.02.2023, паспорта серія НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 10.04.1985 по 17.04.1986. з. 28.06.1988 по 26.11.1991, з 14.12.1991 по 21.12.2006, з 06.02.2007 по теперішній час.

Також, записами трудової книжки про роботу в м. Чорткові Тернопільської області з 13.12.1985 по 11.04.1986 (пункти 1-3), з 08.09.1988 по 25.09.1989 (пункти 6-7), з 10.12.1991 по 18.06.1999 (пункти 10-11).

Отже, наведеним доказами стверджується та обставина, що позивач проживав/працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю як на 01.01.1993 не менше 4-х років, так і після 31.07.1986 більше 9 років (станом на 01.01.2015). Отже, є підставою для зниження пенсійного віку на 1 рік за кожних 3 роки проживання/роботи, а в загальному не більше 5 років.

Таким чином, суд має підстави дійти до переконання, що не безумовне спів падання інформації щодо проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю свідчить на його користь, оскільки загалом підтверджується не менше 4-х років проживання чи/або роботи в даній зоні станом на 01.01.1993, і в подальшому не менше 9 років, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років згідно положення ст.55 Закону №796-ХІІ.

Сторонами не оспорюється те, що позивач 26.01.1968 року народження, 23.03.2023 звернувся до відповідача із заявою та про призначення пенсії за віком, із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

31.03.2023, прийнятим рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно норми ст.55 Закону №796-Х1І за відсутністю підстав.

Разом з тим, факт проживання і роботи позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років підтверджують зазначена довідка відділу 2ЦНАП» від 16.02.2023, паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , а також трудова книжка серії НОМЕР_4 .

Більше того, Тернопільською обласною державною адміністрацією позивачу видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, серія НОМЕР_3 .

Як не заперечується сторонами, до заяви про призначення зазначеної пенсії позивач надав відповідачу, зокрема, посвідчення постраждалого від ЧАЕС (Категорія 4) серії НОМЕР_3 .

Відповідачем підтверджено те, що страховий стаж позивача становить 30 років 10 місяців 04 дні, відтак є достатнім для призначення спірної пенсії, що випливає з норми ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058) де визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років (зменшення на 5 років).

Відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Тобто, не менше 25 років у випадку позивача.

Отже, з урахуванням доводів та позиції відповідача, в сукупності наданих суду доказів позивач проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4-х років відтак, суд має підстави прийти до висновку, що позивач набув право на зменшення пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, як особа, яка в установленому законом порядку набула статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4-х років.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.03.2023 № 71 про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку не відповідає передбаченим частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, є протиправним та підлягає скасуванню.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.І Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду своєю постановою 18.09.2018, скасовуючи рішення попередніх судових інстанцій у справі №802/465/18-а (адміністративне провадження №»К/9901/56153/18) та ухвалюючи нове, зазначив: «Визнати протиправними дії Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Ямпільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити та виплачувати ОСОБА М пенсію із зниженням пенсійного віку як особі, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, у відповідності до вимог ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.01.2018».

Суд зазначає, що у рішенні від 17 жовтня 1986 року по справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

Право на призначення та виплати пенсії, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення, отже, не призначення та невиплата пенсії є втручанням у моє право на мирне володіння майном.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Сук проти України» від 10.03.2011 (за заявою №10972/05) викладено, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному випадку є підстави стверджувати про наявність «законного сподівання», оскільки позивач є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, що спонукає пенсійний орган до призначення і виплати пенсії за віком, у протилежному буде свідчити про звуження такого права.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права на соціальний захист відповідає конституційним нормам та нормам міжнародного права, судовій практиці ВС.

Відповідно до пункту 1 ч.І ст. 45 Закону № 1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач 23.03.2023 звернувся до пенсійного органу для призначення пенсії, тобто в межах встановленого законом терміну, що є підставою для призначення і виплати пенсії з 27.01.2023.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.І ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.245 КАС України, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до змісту ст.ст.72,73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладене, та з метою захисту прав та інтересів позивача, з дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд має підстави з наведених вище вимог законодавства дійти до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.03.2023 про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Крім того, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2023 з доданими документами та за наслідками розгляду прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсію із заниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII з дня, починаючи з 27.01.2023.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 536,80 грн, сплачений відповідно до квитанції від 27.09.2021

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.03.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2023 з доданими документами та за наслідками розгляду прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсію із заниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII з дня, починаючи з 27.01.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження/місце проживання: пл. Соборна, 3,м. Слов`янськ,Донецька область,84121 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.