Справа № 420/18890/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява позовом Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 71901350 від 05.07.2023 про накладення штрафу за невиконання вимог виконавчого документа № 420/16040/22 у розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що фактичне виконання судового рішення ГУ ДМС в Одеській області можливе за умови наявності відповідних бланків паспортів громадян України для виїзду за кордон. За таких умов невиконання позивачем судового рішення у справі № 420/16040/22, яке набрало законної сили 23.03.2023 року, станом на дату винесення оскаржуваної постанови органу ДВС зумовлено відсутністю відповідних правових, технічних та технологічних можливостей виготовляти бланки паспортів громадянина України для виїзду за кордон без БЕН, тобто з причин, що не залежать від ГУ ДМС в Одеській області.

Ухвалою від 31.07.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись з урахуванням особливостей 287 КАС України. Судове засідання призначено на 09.08.2023 року об 11 годині 00 хвилин.

09.08.2023 року від представника відповідача надійшов відзив в обґрунтування якого зазначено, що Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області не виконано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 року по справі №420/16040/22, у зв`язку з чим відповідачем правомірно прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн.

У судове засідання призначене на 09.08.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення останнього повідомлялися належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року по справі №420/16040/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 року по справі №420/16040/22 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року - скасувано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано протиправною відмову Малиновського відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, оформлену листом від 11.10.2022 року №08/5114.1-22, в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без застосування безконтактного електронного носія персональних даних відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-XII (в редакції від 23.02.2007 року №719-V).

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без застосування безконтактного носія персональних даних у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-XII (в редакції від 23.02.2007 року №719-V).

Визнано протиправною відмову Малиновського відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, оформлену листом від 11.10.2022 року №08/5114.1-22, в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без застосування безконтактного електронного носія персональних даних відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-XII (в редакції від 23.02.2007 року №719-V).

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без застосування безконтактного носія персональних даних у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-XII (в редакції від 23.02.2007 року №719-V).

Визнано протиправною відмову Малиновського відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, оформлену листом від 11.10.2022 року №08/5114.1-22, в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без застосування безконтактного електронного носія персональних даних відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-XII (в редакції від 23.02.2007 року №719-V).

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без застосування безконтактного носія персональних даних у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-XII (в редакції від 23.02.2007 року №719-V).

28.04.2022 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/16040/22 про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без застосування безконтактного носія персональних даних у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 року № 719-V).

26.05.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Пхіденко Олександром Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71901350 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Відповідно до зазначеної постанови ГУ ДМС в Одеській області зобов`язано оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без застосування безконтактного носія персональних даних у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 року № 719-V).

05.07.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденко О.С. прийнято постанову ВП №71901350 про накладення штрафу на Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області в розмірі 5100,00 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016року №1404-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно ст.1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, у тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин, а не за несвоєчасне його виконання.

Суд зазначає, що підставою прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн., є не виконання боржником Головним управлінням ДМС в Одеській області постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 по справі 420/16040/22 в частині оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без застосування безконтактного носія персональних даних.

Статтею 13 Закону № 5492-VI визначено, зокрема, що паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документами, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру та містять безконтактний електронний носій (далі - БЕН).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №5492-VI та абзацом третім пункту 2 Наказу № 104 визначено, що «безконтактний електронний носій» це імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

Статтею 15 Закону № 5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та 3 урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ICAO) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено за цим Законом, виготовляються єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України. Відповідно до пункту 3 Наказу № 104 уперше інформація до БЕН вноситься під час персоналізації паспорта. Згідно частини четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Частиною четвертою статті 22 Закону № 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Державне підприємство «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» зобов`язане виготовляти та постачати персоналізовані бланки паспортів громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон виключно за зразками та технічними описами, які затверджені чинними на момент замовлення нормативними документами.

Державне підприємство «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» зобов`язане виготовляти та постачати персоналізовані бланки паспортів громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон виключно за зразками та технічними описами, які затверджені чинними на момент замовлення нормативними документами.

Весь технологічний процес персоналізації паспортів громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон відбувається у відповідності до вимог ІСАО 9303, а імплантований до паспорта БЕН відповідає вимогам стандарту І НОМЕР_1 щодо запису і зчитування даних та вимогам ІСАО, щодо біометричної ідентифікації специфікації та машинозчитуваних документів та повинен мати позитивний експертний висновок Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації на використання БЕН в якості засобу кваліфікованого електронного підпису у відповідності до вимог статті 19 Закону України «Про довірчі послуги», а також державних стандартів що визначають вимоги до засобів кваліфікованого електронного підпису та криптографічного захисту інформації в такому носії.

Під час оформлення та виготовлення паспортів формування та передача даних здійснюється шляхом автоматизованих процесів взаємодії, що передбачають виконання послідовності функціональних задач з обробки даних. Невиконання будь-якої передбаченої процесом дії, зокрема, незастосування БЕН, унеможливлює завершения процесу виготовления документу.

Отже, виходячи із вищезазначеного, відсутня можливість оформлення та видачі паспортів громадянина України та паспортів громадянина України для виїзду за кордон будь-якого іншого зразка, ніж встановленого законодавством, зокрема, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки її персональних даних та без внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Так, міграційна служба посилається на відсутність технічних та технологічних можливостей виготовляти бланки паспортів без БЕН.

При цьому, фактичне виконання судового рішення ГУ ДМС в Одеській області можливе за умови наявності відповідних бланків паспортів громадян України для виїзду за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2023 року ГУ ДМС в Одеській області направлено лист № 5100.8/6335-23 ОСОБА_4 щодо роз`яснення подальших дій співробітників у зв`язку з неможливістю оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон без застосування БЕН через відсутність відповідних бланків.

14.04.2023 року ГУ ДМС в Одеській області направлено лист № 5100.4.7/7683-23 директору Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС ОСОБА_5 стосовно надання роз`яснень щодо можливості виконання судового рішення по справі № 420/16040/23.

Станом на дату розгляду вказаної справи судом відповіді на зазначені листи Головним управлінням ДМС в Одеській області не отримано.

За таких умов невиконання позивачем судового рішення у справі № 420/16040/22, яке набрало законної сили 23.03.2023 року, станом на дату винесення оскаржуваної постанови органу ДВС зумовлено відсутністю відповідних правових, технічних та технологічних можливостей виготовляти бланки паспортів громадянина України для виїзду за кордон без БЕН, тобто з причин, що не залежать від ГУ ДМС в Одеській області.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що невиконання рішення суду Головним управлінням ДМС в Одеській області в частині оформлення та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без застосування безконтактного носія персональних даних у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 року № 719-V). не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 71901350 від 05.07.2023 про накладення штрафу за невиконання вимог виконавчого документа № 420/16040/22 у розмірі 5100 грн. винесена передчасно та без встановлення і з`ясування усіх фактичних обставин.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п.4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. №15- рп/2004, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі Пономарьов проти України (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008року), право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі Сокуренко і Стригун проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 70820770 від 03.04.2023 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м.Одеса, 65045, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Разумовська, 37, м.Одеса, 65091, ) про визнання протиправним та скасування рішення,- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 71901350 від 05.07.2023 про накладення штрафу за невиконання вимог виконавчого документа № 420/16040/22 у розмірі 5100 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відповідно до положень ч.6 ст.287 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.