Справа № 200/2538/23
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2023-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2023 року Справа№200/2538/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання дій протиправними, стягнення недоотриманих коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся через підсистему Електронний суд Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Донецької обласної прокуратури (ідентифікаційний 25707002, 49038, Дніпро, вул.Майдан Озерний буд.32) про визнання дій протиправними щодо невиплати в повному обсязі грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, стягнення недоотриманої суми грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки у розмірі 58261,58 грн; визнання дій протиправними щодо невиконання вимог ст.116 КЗпП України про здійснення повного розрахунку при звільненні в частині невиплати в повному обсязі компенсації за невикористані дні відпустки; стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати повної компенсації за невикористані дні відпусток з 07.04.2023 по день фактичного розрахунку. В обґрунтування зазначив, що 06.04.2023 виключено з органів прокуратури. При звільненні здійснено виплату компенсації у розмірі 353587,52 грн. за 176 днів невикористаної відпустки. Разом з цим, з урахуванням вимог ст.82 Закону України Про прокуратуру при стажі роботи понад 10 років надається додаткова оплачувана відпустка 15 календарних днів. Тобто, з 14.07.2019 наявне право на додавання до 30 ще 15 календарних днів додаткової відпустки. Кількість днів невикористаної відпустки складає - 205. Недоплачена компенсація складає 58261,58 грн ([205-176] х 2009,02). Крім того, вважає наявним право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно ст.117 КЗпП України.

09 червня 2023 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем надано відзив у якому зазначено, що позивач помилково зазначає про використання 3 днів відпустки у січні 2014 року, адже використано 5 дні (3+2), здійснити перевірку використаних відпусток прокуратура не має змоги, оскільки особова справа залишена в м.Донецьку. Втрата первісних облікових документів безпосередньо пов`язана з бойовими діями та окупацією та сталася не з вини роботодавця, що унеможливлює стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури з 14.07.2009.

Наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 05.04.2023 № 215-к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням Державного бюро розслідувань Донецької обласної прокуратури з 06.04.2023 в порядку переведення до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

З розрахунку днів невикористаної відпустки для виплати компенсації за час роботи в органах прокуратури з 14.07.2009 по 06.04.2023 вбачається, що: за період 14.07.2012 14.07.2013 основна відпустка складає 30 днів (не використано 30 днів), за період 14.07.2016 14.07.2017 основна відпустка - 30 днів (не використано 14 днів), за період 14.07.2017 14.07.2018 основна відпустка - 30 днів (не використано 5 днів), за період 14.07.2018 14.07.2019 основна відпустка - 30 днів (не використано 10 днів), за період 14.07.2019 14.07.2020 основна відпустка - 30 днів (не використано 9 днів), додаткова 15 днів (не використано 15 днів); за період 14.07.2020 14.07.2021 основна відпустка - 30 днів (не використано 9 днів), додаткова 15 днів (не використано 15 днів); за період 14.07.2021 14.07.2022 основна відпустка - 30 днів (не використано 23 днів), додаткова 15 днів (не використано 15 днів); за період 14.07.2022 06.04.2023 основна відпустка - 30 днів (не використано 21 днів), додаткова 10 днів (не використано 10 днів).

При звільненні ОСОБА_1 компенсовано 176 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та здійснено виплату у розмірі 353587,52 грн

Вважаючи протиправними дії щодо не виплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 45 Конституції України гарантує, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Згідно ст.49 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 (в редакції що діяла на час прийняття прокурора на службу) прокурорам і слідчим прокуратури надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів.

З 14.10.2014 діє редакція Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII в якій право на відпустки визначено в статті 82. Прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. А прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів та з 14.10.2014, за наявності стажу роботи в органах прокуратури понад 10 років, додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Судом встановлено, що позивача прийнято на посаду помічника прокурора з 14.07.2009. З 14.07.2019 стаж роботи позивача в органах прокуратури складав понад 10 років, що дає право на отримання додатковою оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів.

Суд зауважує, що врахування до основної відпустки з 14.07.2019 додаткової відпустки тривалістю 15 календарних днів не є спірною обставиною, оскільки згідно наданого розрахунку ці дні враховані.

Спірним є обрахунок кількості днів невикористаної відпустки за період з 14.07.2009 по 13.07.2011 та з 14.07.2013 по 13.07.2016. Наданий відповідачем розрахунок не містить відомостей щодо нарахованих/використаних днів основної відпустки за цей період. При цьому, відповідач посилається на відсутність у нього особової справи позивача.

Разом з цим, до позовної заяви позивачем надані копії наказів прокурора Донецької області та Прокуратури Донецької області.

Так, згідно наказів прокурора Донецької області (Прокуратури Донецької області) позивачу надані чергові відпустки, а саме: тривалістю 15 календарних днів за період з 14.07.2009 по 14.07.2010 (наказ від 21.06.2010 №561); тривалістю 15 календарних днів за період з 14.07.2009 по 14.07.2010 (наказ від 10.08.2011 №1182); тривалістю 5 календарних днів за період з 14.07.2010 по 14.07.2011 (наказ від 11.11.2011 №2197); тривалістю 7 календарних днів за період з 14.07.2010 по 14.07.2011, тривалістю 1 календарний день за період з 14.07.2011 по 14.07.2012 (наказ від 27.09.2012 №1731); тривалістю 18 календарних днів за період з 14.07.2010 по 14.07.2011 (наказ від 15.05.2012 №484); тривалістю 13 календарних днів за період з 14.07.2011 по 14.07.2012, тривалістю 1 календарний день за період з 09.05.2013 (наказ від 19.04.2013 №457); тривалістю 2 календарних дні за період з 14.07.2013 по 14.07.2014 (наказ від 11.11.2014 №2173, з врахуванням наказу від 18.11.2014 №2208 «Про відкликання з відпустки»); тривалістю 14 календарних днів за період з 14.07.2013 по 14.07.2014 (наказ від 15.01.2015 №27), тривалістю 19 календарних днів за період з 14.07.2014 по 14.07.2015, тривалістю 1 календарний день за період з 17.08.2015 (наказ від 05.08.2015 №1055); тривалістю 30 календарних днів за період з 14.07.2015 по 14.07.2016 (наказ від 05.09.2016 №1330), тривалістю 16 календарних днів за період з 14.07.2016 по 13.07.2017 (наказ від 22.07.2017 №1188), тривалістю 5 календарних днів за період з 14.07.2011 по 13.07.2012 (наказ від 01.06.2018 №751), тривалістю 1 календарний день за період з 14.07.2011 по 13.07.2012 (наказ від 15.06.2018 №882), тривалістю 25 календарних днів за період з 14.07.2017 по 13.07.2018 (наказ від 23.07.2018 №1260), тривалістю 14 календарних днів за період з 14.07.2018 по 13.07.2019 (наказ від 10.01.2019 №52), тривалістю 7 календарних днів за період з 14.07.2011 по 13.07.2012 (наказ від 22.07.2019 №1271), тривалістю 6 календарних днів за період з 14.07.2018 по 13.07.2019 (наказ від 15.01.2020 №90), тривалістю 21 календарний день за період з 14.07.2019 по 13.07.2020 (наказ від 24.07.2020 №1405), тривалістю 21 календарний день за період з 14.07.2020 по 13.07.2021 (наказ від 04.08.2021 №1161), тривалістю 7 календарних днів за період з 14.07.2021 по 13.07.2022 (наказ від 08.09.2022 №778).

Отже, загальна кількість днів використаної відпустки згідно вищезазначених наказів складає 265 днів, а не 262 як помилково зазначає позивач. Заперечень щодо невідповідності вищезазначених наказів відповіадчем не надано.

Кількість днів невикористаної відпустки (у спірних правовдносинах) є різницею між сумою загальної кількості днів основної відпустки та додаткової відпустки та сумою днів використаної відпустки.

Суд критично ставиться до розрахунків кількості днів додаткової відпустки в частині здійснення розрахунку днів невикористаної відпустки в залежності від відпрацьованих днів з огляду на таке.

За приписами ч.2 ст.82 Закону України «Про прокуратуру» прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Отже, виникнення у прокурора права на додаткову оплачувану відпустку та її тривалість залежить від наявності в нього відповідного стажу роботи в органах прокуратури.

Враховуючи те, що 14.07.2019 стаж роботи позивача в органах прокуратури склав більше 10 років, то саме з цієї дати виникло право на додаткову відпустку тривалістю 15 календарних дні.

Суд враховує, що надання додаткової відпустки певної тривалості, залежить лише від наявності у прокурора стажу роботи в органах прокуратури, передбаченого ч.2 ст.82 Закону України «Про прокуратуру», що дає право на надання цієї відпустки, а не від відпрацьованого ним часу у відповідному робочому році, як помилково вважають сторони. Дата, з якої у прокурора розпочинається відлік стажу служби в органах прокураури, є незмінною протягом усього періоду служби цієї особи в органах прокуратури. Отже, якщо прокурор звільняється з роботи до настання приведеної дати, він не має права на додаткову відпустку за рік, у якому відбувається звільнення, а відповідно - і на виплату компенсації за цю невикористану додаткову відпустку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач працював в органах прокуратури з 14.07.2009 та був звільнений з 06.04.2023. Отже, загальна кількість днів додаткової відпустки складає 60 днів, в т.ч. 15 календарних днів за 2019 рік (право виникло з 14.07.2019), 15 календарних днів за 2020 рік (право виникло з 14.07.2020), 15 календарних днів за 2021 рік (право виникло з 14.07.2021), 15 календарних днів за 2022 рік (право виникло з 14.07.2022).

Враховуючи те, що загальна кількість днів основної відпустки складає 412 днів (30х13 + 22), додаткової відпустки починаючи з 14.07.2019 60 днів, що в загальній кількості складає 472 дня, а не 467 як помилково зазначає позивач, то кількість днів невикористаної відпустки складає 207 (472-265).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з вимогами статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Отже, у випадку звільнення працівника йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки.

Судом встановлено, що виплату відповідної компенсації здійснено за 176 днів. Отже, відповідачем не здійснена виплата компенсації за 31 (207-176) день невикористаної відпустки, а не за 29 як помилково зазначає позивач.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Така сума, у спірних правовідносинах, дорівнює 2009,02 грн та не є спірною обставиною.

Оскільки відповідачем не здійснено виплату компенсації за 31 день невикористаної відпустки, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання дій протиправними щодо невиплати в повному обсязі грошової компенсації за невикористані дні відпустки (щорічної та додаткової), стягнення недоотриманої суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 62279,62 грн (31х2009,02).

Щодо позовних вимог в частині визнання дій протиправними щодо невиконання вимог ст.116 КЗпП України у зв`язку із невиплатою в повному обсязі компенсації за невикористані дні відпустки; стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати повної компенсації за невикористані дні відпусток з 07.04.2023 по день фактичного розрахунку, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд враховує, що заявлені вимоги пов`язані з фактом набрання законної сили судового рішення в частині визначення права на грошову компенсацію за 31 день невикористаної відпустки.

Отже, заявлені позивачем вимоги в цій частині є передчасними, оскільки фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату компенсації, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.7,9,139, 241-246,250, 255,262,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання дій протиправними, стягнення недоотриманих коштів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Донецької обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 31 день невикористаної відпустки.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури (ідентифікаційний 25707002, 49038, Дніпро, вул.Майдан Озерний буд.32) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 62279 (шістдесят дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн 62 коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош