Справа № 160/19813/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 серпня 2023 р. Справа № 160/19813/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Врона О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євген Анатолійович про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євген Анатолійович, в якому просять:

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо не проведення реєстрації прав на нерухоме майно за заявами ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав №37331033 від 05.12.2019 року та від 24.06.2020 року, №40150048 та за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 № НОМЕР_1 від 06.07.2023 року;

Зобов`язати Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати право власності на виділені в натурі частки в домоволодінні АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав №68328989 від 06.07.2023 року згідно резолютивної частини ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року по справі №206/87/16-ц, а саме:

Зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на 78/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається ( за висновком судово-технічної експертизи від 12.11.2018 року №6001/6002-17) з приміщень в житловому будинку літ. «А-1» на прибудови літ. «А 1-1», площею 26,8 м. кв., а також з наступних будівель та споруд: гараж літ. «Д»; літня кухня літ. «Ж», погріб під літ. «Ж»; вбиральня літ «З»; ганок літ «Ж»; 22.15 м.п. огорожі №1, хвіртка №2, огорожа №3, вимощення 2.

Зареєструвати право особистої спільної сумісної власності на 122/200 (по 61/200 частин кожному співвласнику) частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка складається (за висновком судово-технічної експертизи від 12.11.2018 року №№6001/6002-17) з: приміщень в житловому будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а-1», площею 26,7 м. кв., а також будівлі та споруди: ганок літ. «а»; сарай літ. «В»; погріб під літ. «В»; вбиральня літ. «П»; сарай літ. «Б»; 6 м.п. огорожі №1; хвіртка №4; огорожа №5; огорожа №6; вимощення 1; колодязь літ. «К».

Згідно ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Суд вважає, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, виходячи з наступного:

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна, або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Звідси можна дійти висновку, що загальні (цивільні) суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Іншими словами, законодавець запровадив такі правила розмежування юрисдикції судів: загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Натомість адміністративні суди мають повноваження вирішувати публічно-правові спори.

Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Тобто, для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спір про право в контексті цієї норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачівзміст позовних вимог щодо кожного з них. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 цього Кодексу, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З матеріалів справи судом встановлено, що ухвалою Самарського районного суду від 03.10.2019 у справі №206/87/16-ц затверджено мирову угоду сторін спору, за якою за ОСОБА_3 визнано право особистої приватної власності на 78/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право особистої спільної сумісної власності на 122/200 (по 61/200 частин кожному співвласнику) частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Предметом спору у позовній заяві, з якою звернулись позивачі до окружного адміністративного суду є рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати право власності на нерухоме майно за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Позивачі вважають протиправною бездіяльність Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо не проведення реєстрації прав на нерухоме майно за їх заявами.

Згідно ст.316, ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, існує спір про право фізичних осіб на нерухоме майно, який не належить до юрисдикції адміністративних судів. Захист таких прав має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.

Виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності перелічених органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських повноважень.

Отже, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи положення вищенаведених норм права, суд дійшов висновку про те, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 170, 241, 243, 248 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євген Анатолійович про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачам, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачам, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особам, які подали позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона