Справа № 120/11040/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 травня 2023 р. Справа № 120/11040/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Слободян Ю.Ю.

представника позивача: Герасимчука О.О.

представника відповідача: Дубіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан"

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю Вікітан (далі позивач, ТОВ Вікітан) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 29.11.2022 року на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України Головним управління ДПС у Вінницькій області прийнято наказ №3777к Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН ()» за адресою: вул. Карла Маркса, буд. 2-А, м. Ладижин, Вінницька область з 01 грудня 2022 року, тривалістю 10 діб. 02.12.2022 внаслідок не допуску працівником позивача ОСОБА_1 до проведення фактичної перевірки посадовими особами відповідача було складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки № 1291/02-32-09-04/ НОМЕР_1 . Також, 02.12.2022 року посадовою особою ГУ ДПС у Вінницькій області внаслідок відмови в допуску до проведення фактичної перевірки, прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Вікітан" за основним місцем обліку. 06.12.2022 року ГУ ДПС у Вінницькій області видано розпорядження № 222/Р/Л про анулювання ТОВ "Вікітан" ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 26.07.2019 року № 1900286 за адресою: вул. Карла Маркса, буд. 2-А, м. Ладижин, Вінницька область.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач, посилаючись на практику Верховного Суду в справах щодо подібних правовідносин, викладену у постановах від 18 грудня 2018 року у справі №820/4895/18, від 30 січня 2018 у справі №821/1957/16, від 18 травня 2018 у справі №813/3977/16, від 5 березня 2019 року у справі №820/4893/18, від 27 березня 2019 року у справі №2040/8252/18, від 15 травня 2020 року у справі №816/3238/15, від 11 червня 2019 року у справі №1440/2045/18, від 2 вересня 2020 року у справі №821/1828/16, від 4 вересня 2020 року у справі №821/1274/18, від 8 вересня 2020 року у справі №640/21536/19, від 22 вересня 2020 року у справі №520/1304/20, від 19 листопада 2020 року у справі №160/7971/19, від 17 грудня 2020 року у справі №520/12028/18, зазначає, що контролюючим органом в спірних правовідносинах допущено порушення вимог законодавства щодо призначення та проведення фактичної перевірки. Зокрема, позивач наголошує, що контролюючий орган як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу, на підставі якого проведено спірну фактичну перевірку, слугувала інформація про порушення товариством вимог законодавства. Як у листі, який відповідач визначає як підставу для призначення проведення перевірки, так і у самому наказі про проведення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення. У спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Крім того позивач вказує, що представники відповідача намагалися провести фактичну перевірку за відсутності уповноваженого представника позивача, наголошуючи, що контролюючий орган без належних на те правових підстав вважає, що Вітюк О.А. є уповноваженим представником товариства, або особою, яка фактично проводила розрахункові операції на час виникнення спірних правовідносин.

Відтак, позивач наголошує, що відповідачем в порушення вимог ст. 80, 81 ПК України складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 02.12.2022 року за участі не уповноваженої особи ТОВ « Вікітан».

Таким чином, позивач вважає, що оскаржуване рішення від 02.12.2022 "Про застосування адміністративного арешту майна платника податків" та розпорядження № 222Р/Л від 06.12.2022 "Про видачу, відмову у видачі, дії та анулювання ліцензії та видачу дублікатів ліцензії", які були прийняті за наслідками недопуску посадових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки, є необґрунтованими, винесені без наявності для того правових підстав, а тому є протиправними та такими, що порушують права позивача, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 03.01.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

05.01.2023 представником позивача надано клопотання про усунення недоліків позовної заяви, згідно з яким вимоги ухвали суду від 03.01.2023 виконані, у зв`язку з чим ухвалою відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Цією ж ухвалою сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи.

У встановлений судом строк від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це тим, що фактичною підставою для проведення перевірки відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України стала доповідна записка управління контролю за підакцизними товарами від 28.11.2022 р. № 1734/02-32-09-04, зі змісту якою слідує, що ініціювання проведення перевірки позивача зумовлено надходженням інформації про ймовірне порушення позивачем вимог законодавства, що регулює виробництво та обіг пального. Джерелом цієї інформації стали листи ДПС України від 07.09.2021 №20446/7/99-00-09-02-03-07 та від 03.11.2021 року №24544/7/99-00-09-02-03-07.

Згідно з листом №20446/7/99-00-09-02-03-07 від 07.09.2021 Головним управлінням ДПС в областях та м. Києві Державною податковою службою України доручено організувати та провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, для проведення звірки достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів.

Листом ДПС України від 03.11.2021 року №24544/7/99-00-09-02-03-07 Державна податкова служба України звертає увагу на необхідність виконання листа №20446/7/99-00-09-02-03-07 від 07.09.2021 в повному обсязі, тобто проведення звірки достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів всіх суб`єктів господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Отже, внаслідок отримання такої інформації виникла обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу щодо здійснення належного податкового контролю. Належний ефект, що може бути досягнутий від проведення контролю, залежить від своєчасного та якісного опрацювання такої інформації. Адже, на момент прийняття наказу податковий орган володів інформацією про хоча і ймовірні, але конкретні порушення позивачем вимог податкового законодавства та законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податковий орган, що в силу п.п. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 ПК України є достатньою підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки.

На думку відповідача, виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричиняти негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

На переконання податкового органу, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області при прийнятті спірного наказу неухильно та послідовно дотримано норм податкового законодавства, якими врегульовано процедуру проведення фактичної перевірки.

Також відповідач вказує, що підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки є непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Податковим кодексом України, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених законом.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.

У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Ознайомившись із актом про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки, оператор АГЗП ОСОБА_1 відмовився від підписання та отримання одного примірника акту, про що складено відповідний акт відмови від підпису від 02.12.2022 р. № 1292/02-32-09-04/ НОМЕР_1 .

Акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 02.12.2022 р. №1291/02-32-09-04/ НОМЕР_1 та наказ ГУ ДПС у Вінницькій області на проведення фактичної перевірки від 29.11.2022 року №3777к у порядку визначеному статтею 58 Податкового кодексу України надіслано платнику податків. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення форма №119, посадові особи TOB "ВІКІТАН" 06.12.2022 року отримали наказ про проведення фактичної перевірки та Акт про відмову в допуску 06.12.2022 року.

Факт відмови платника податків від проведення перевірки за наявності законних підстав відповідно до ст. 94 ПК України є підставою для застосування адміністративного арешту майна платника. Згідно з пп. 94.2.3 п. 94.2. ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Крім того, відповідач зазначає, що встановлення факту відмови платника податків від допуску до проведення перевірки є однією із підстав анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності із роздрібної торгівлі пальним. Відповідно до ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі встановлення факту відмови, без законодавчих підстав, від доступу представника контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, на підставі акта, складеного посадовими (службовими) особами податкового органу, який засвідчує факт відмови.

Отже, у відповідності до службової записки управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Вінницькій області №1779/02-32-09-04 від 06.12.2022 р. розпорядженням ГУ ДПС у Вінницькій області від 06.12.2022 р. №222, ТОВ "ВІКІТАН" анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №1900286, видану ГУ ДПС у Вінницькій області від 26.07.2019 року, з терміном дії з 26.07.2019 року до 26.07.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що ГУ ДПС у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваних рішень діяло у межах та в спосіб, передбачений законодавством, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Представником позивача надано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач не погоджується з доводами представника відповідача, наведеними у відзиві. Посилаючись на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, зазначає, що листи ДПС України від 07.09.2021 № 20446/7/99-00-09-02-03-07 та від 03.11.2021 № 24544/7/99-00-09-02-03-07, на які є посилання в доповідній записці управління контролю за підакцизними товарами ГУДПС у Вінницькій області від 28.11.2022 року № 1734/02-32-09-04, не містять інформації про можливі порушення з боку ТОВ Вікітан вимог податкового законодавства. У вказаних листах міститься інформація щодо необхідності проведення звірки достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів не визначеного кола юридичних осіб та без будь-якої вказівки на проведення саме фактичних перевірок.

07.04.2023 року представником позивача подано клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в сумі 12000 грн.

Ухвалою від 11.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.04.2023 року. Цією ж ухвалою викликано в судове засідання для допиту свідків.

21.04.2023 року представником відповідача подано заперечення щодо клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Також просив стягнути на користь позивача понесені останнім витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Вінницькій області.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні адміністративного позову, з підстав викладених у відзиві. Також просила відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 12000 грн. Клопотання обґрунтоване тим, що заявлена представником позивача сума відшкодування витрат на правничу допомогу є непівмірною із складністю справи, оскільки додані документи до позову складають собою копії матеріалів, пов`язаних з перевіркою, надані ГУ ДПС у Вінницькій області, дозвільні документи отримані платником податків для провадження господарської діяльності та постанови Верховного Суду у справах, де стороною є ТОВ "Вікітан" та у яких адвокат Герасимчук О.О. приймав участь як представник позивача. Відтак, представник відповідача вважає, що вартість послуг адвоката в сумі 12000 грн лише за підготовку позовної заяви та подання відповіді на відзив в цьому випадку є необґрунтованою, завищеною, неспівмірною з складністю справи та часом затраченим на надання правової допомоги.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, заслухавши усні пояснення представників сторін, заслухавши показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

ТОВ "ВІКІТАН" (ідентифікаційний код юридичної особи 30641728) здійснює свою діяльність за КВЕД 47.30 "Роздрібна торгівля пальним".

Згідно з ліцензією на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 1900286 від 26.07.2019 адреса місця торгівлі: вул. Карла Маркса, буд.2/А, м. Ладижин, Вінницька область, 24320 АГЗП. Термін дії ліцензії з 26.07.2019 по 26.07.2024.

29.11.2022 року на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України Головним управління ДПС у Вінницькій області, з метою протидії незаконному обігу пального, впорядкування обліку пального та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального, прийнято наказ №3777к Про проведення фактичної перевірки ТОВ ВІКІТАН () за адресою: АДРЕСА_1 з 01 грудня 2022 року, тривалістю 10 діб, за період з 01.09.2020.

Фактичною підставою зазначено доповідну записку управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Вінницькій області від 28.11.2022 р. № 1734/02-32-09-04.

Як слідує зі змісту вказаної доповідної записки, ініціювання проведення фактичної перевірки позивача зумовлено надходженням на адресу відповідача листів ДПС України від 07.09.2021 №20446/7/99-00-09-02-03-07 та від 03.11.2021 року №24544/7/99-00-09-02-03-07, якими доручено провести звірку достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів, які використовуються суб`єктами господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

В свою чергу, відповідно до листа №20446/7/99-00-09-02-03-07 від 07.09.2021 Головним управлінням ДПС в областях та м. Києві Державною податковою службою України доручено провести звірку достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів, які використовуються суб`єктами господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Зобов`язано надати інформацію про результати проведеної роботи у термін до 24.09.2021 за формою, наведеною у додатку 1, та до 13.10.2021 року - за формою, наведеною у додатку 2.

Листом ДПС України від 03.11.2021 року №24544/7/99-00-09-02-03-07 Державна податкова служба України звертає увагу на необхідність виконання листа №20446/7/99-00-09-02-03-07 від 07.09.2021, зокрема просить проаналізувати достовірність наданої інформації, з`ясувати причини відсутності даних та вжити заходів для доопрацювання довідки про зареєстровані резервуари/ємності та вимірювальне обладнання на території акцизних складів, які використовуються суб`єктами господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Зобов`язано надати інформацію про результати проведеної роботи у термін до 15.11.2021.

На підставі наказу від 29.11.2022 року посадовим особам ГУ ДПС у Вінницькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01.12.2022 року видано направлення на перевірку №4620 та №4622.

Внаслідок не допуску працівником позивача ОСОБА_1 до проведення фактичної перевірки посадовими особами відповідача було складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки № 1291/02-32-09-04/ НОМЕР_1 від 02.12.2022, в якому зазначено, що на порушення абзацу 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України ст. оператором АГЗП ТОВ «Вікітан» ОСОБА_1 02.12.2022 о 12:20 було відмовлено в допуску до проведення перевірки із заявленням таких причин відмови: рішення керівника ТОВ «Вікітан» щодо відмови в допуску до проведення фактичної перевірки.

02.12.2022 року посадовою особою ГУДПС у Вінницькій області, в зв`язку з відмовою у допуску до проведення фактичної перевірки, за наявності законних підстав для її проведення, на підставі п.п. 94.2.3 п.94.2 ст. 94 ПК України прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Вікітан", як платника за основним місцем обліку.

Крім того, 06.12.2022 року ГУ ДПС у Вінницькій області на підставі ст. 15 Закону України №481 від 19.12.1995 видано розпорядження №222/Р/Л про анулювання ТОВ "Вікітан" ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 26.07.2019 року № 1900286 за адресою: АГЗП, вул. Карла Маркса, буд. 2-А, м. Ладижин, Вінницька область.

Вказані рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Вікітан» та розпорядження про анулювання ліцензії є предметом оскарження в цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з такого.

Положеннями статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених п.п. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 статті 80 ПК України.

Суд зазначає, що для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись зазначеною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Як вбачається з наказу від 29.11.2022 року №3777к, в даному випадку підставою для призначення фактичної перевірки стали положення п. 80.2.2 п. 80.2 статті 80 ПК України.

Приписами п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитись у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Виходячи з аналізу вказаних норм, підставою для проведення такого виду перевірки є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Пунктом 80.5 статті 80 ПК України передбачено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з абз. 3 п. 81.1 статті 81 ПК України, у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Системно проаналізувавши положення статей 75-81 ПК України, суд зазначає, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абз. 3 п. 81.1 статті 81 цього Кодексу, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Разом з тим, зміст наказу від 29.11.2022 фактично свідчить, що в ньому відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання її призначення - підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Відтак, слід констатувати, що в такому наказі відсутня інформація, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснювати податковий контроль в формі фактичної перевірки.

Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.

Вказана позиція щодо змісту наказу про проведення перевірки узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.05.2018 у справі № 813/3977/16, від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18 та від 05.03.2019 у справі № 820/4893/18, від 09.09.2020 у справі №640/21536/19.

Таким чином, ГУ ДПС у Вінницькій області при прийнятті наказу від 29.11.2022 не доведено наявність підстав, у контексті п.п. 80.2.2, п. 80.2 статті 80 ПК України, для проведення фактичної перевірки позивача.

Суд наголошує, що встановлені Главою 8 розділу II ПК України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в процесі адміністрування податків і зборів. З цією метою нормативно обмежено перелік підстав для призначення та проведення перевірок платників податків контролюючими органами, а також визначено умови проведення відповідних перевірок та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до їх проведення.

Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 75 - 81 ПК України вимог порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням прав останнього.

Згідно з абз. 2 п. п. 5.4 п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 N 5-рп/2005 із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Згідно абз. 3 п. п. 3.1 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 № 17-рп/2010 одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З огляду на викладене, в даній справі також підлягає застосуванню Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018 справа № 1-6/2018, яким сформовано правову позицію щодо верховенства права: Основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 N 8-рп/2005). У Доповіді Верховенство права, яка схвалена Європейською Комісією За демократію через право (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття законних очікувань) (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини.

Водночас у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Судом встановлено, що як підставу для проведення фактичної перевірки ТОВ "ВІКІТАН" у наказі ГУ ДПС у Вінницькій області від 29.11.2022 № 3777к зазначено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без наведення фактичних умов для його застосування щодо зазначеного платника податків.

Тобто, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього товариства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

На думку суду, для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер статті ( пункту, підпункту) Податкового кодексу України.

Аналогічної правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 1440/2045/18.

Суд зауважує, що стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Так, відповідно до вимог пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, застосованого відповідачем для призначення перевірки позивача, фактична перевірка може проводитися:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Таким чином, у наказі від 29.11.2022 № 3777к відповідач жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки ТОВ "Вікітан", передбачених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.

Так, судом встановлено, що як на підставу для проведення фактичної перевірки ТОВ "Вікітан" відповідач посилається на доповідну записку управління контролю за підакцизними товарами від 28.11.2022 р. № 1734/02-32-09-04.

Як слідує зі змісту вказаної доповідної записки, ініціювання проведення фактичної перевірки позивача зумовлено надходженням на адресу відповідача листів ДПС України від 07.09.2021 №20446/7/99-00-09-02-03-07 та від 03.11.2021 року №24544/7/99-00-09-02-03-07, якими доручено провести звірку достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів, які використовуються суб`єктами господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

В свою чергу, відповідно до листа №20446/7/99-00-09-02-03-07 від 07.09.2021 Головним управлінням ДПС в областях та м. Києві Державною податковою службою України доручено провести звірку достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів, які використовуються суб`єктами господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Зобов`язано надати інформацію про результати проведеної роботи у термін до 24.09.2021 за формою, наведеною у додатку 1, та до 13.10.2021 року - за формою, наведеною у додатку 2.

Листом ДПС України від 03.11.2021 року №24544/7/99-00-09-02-03-07 Державна податкова служба України звертає увагу на необхідність виконання листа №20446/7/99-00-09-02-03-07 від 07.09.2021, зокрема просить проаналізувати достовірність наданої інформації, з`ясувати причини відсутності даних та вжити заходів для доопрацювання довідки про зареєстровані резервуари/ємності та вимірювальне обладнання на території акцизних складів, які використовуються суб`єктами господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Зобов`язано надати інформацію про результати проведеної роботи у термін до 15.11.2021.

Дослідивши зміст вказаних листів, суд погоджується з доводами представника позивача, що вказані листи також не містять інформації про можливі порушення з боку ТОВ Вікітан вимог законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

У вказаних листах міститься інформація щодо необхідності проведення звірки достовірності даних щодо зареєстрованих резервуарів/ємностей та вимірювального обладнання на території акцизних складів не визначеного кола юридичних осіб та без будь-якої вказівки щодо необхідності проведення саме фактичних перевірок.

Крім того, суд наголошує, що в зазначених листах ставилося питання щодо проведення звірок та надання відповідної інформації в строк до 15.11.2021 року.

В той же час, як свідчить доповідна записка від 28.11.2022, ГУ ДПС у Вінницькій області використало вказані листи для обгрунтування надання дозволу на проведення фактичної перевірки ТОВ « Вікітан» вже поза строком, в який було зобов`язано надати відповідну інформацію ( до 15.11.2021 ), жодним чином не пояснюючи актуальність отримання таких відомостей більш ніж через рік та, відповідно, необхідність вжиття заходів контролю.

Відтак, суд вважає, що як зазначена доповідна записка від 28.11.2022, так і листи ДПС України від 07.09.2021 №20446/7/99-00-09-02-03-07 та від 03.11.2021 року №24544/7/99-00-09-02-03-07, на які йдеться посилання в доповідній, не можуть вважатися джерелом інформації про можливі порушення платником податків законодавства станом на час прийняття наказу про проведення перевірки від 29.11.2022.

Суд погоджується з доводами позивача та вказує на те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про порушення товариством вимог законодавства. Як в доповідній записці від 28.11.2022, яку відповідач визначає як підставу для проведення перевірки, так і у самому наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для проведення перевірки позивача у відповідності до пп.80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України (службові записки, доповідні, податкова інформація, звернення державних органів щодо порушення тощо, які б могли свідчити про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на відповідача).

У відзиві на позовну заяву зазначається, що фактична перевірка ТОВ "ВІКІТАН" проводилась у зв`язку із здійсненням функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, як це передбачено підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Разом з тим суд зауважує, що за змістом вказаних норм підставою для проведення фактичної перевірки є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги відсутність в наказі ГУ ДПС у Вінницькій області від 29.11.2022 № 3777к будь-якого посилання на отриману відповідачем в установленому порядку інформацію про факти, які б свідчили про можливі порушення позивачем законодавства, враховуючи що наведені в наказі підстави проведення перевірки в ході розгляду справи не підтвердилися та не були доведені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що призначення та проведення фактичної перевірки щодо позивача було здійснено неправомірно.

При цьому враховуються висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 520/12028/18, а також у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 120/1431/20 та від 02.02.2021 у справі № 120/3771/20-а.

Так, у постанові від 17.12.2020 в справі № 520/12028/18 колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися за наявності хоча б однієї з підстав визначених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, зокрема згідно з пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Законодавством закріплена обов`язковість наявності у податкового органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків (особою) вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального у разі проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Тобто, для прийняття рішення контролюючого органу щодо проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України законодавцем чітко передбачено підставу для проведення податкового контролю.

Крім того, вирішуючи справу № 120/1431/20-а за позовом ТОВ "ВІКІТАН" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки, колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у постанові від 27.10.2020 наголосила, що встановлені Главою 8 розділу II ПК України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в процесі адміністрування податків і зборів. З цією метою нормативно обмежено перелік підстав для призначення та проведення перевірок платників податків контролюючими органами, а також визначено умови проведення відповідних перевірок та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до їх проведення. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника. Разом з тим, в оскаржуваному наказі про проведення фактичної перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки підпункт 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а також на лист Державної податкової служби № 598/14-29-01 від 10.03.2019, що не свідчить про наявність в ньому інформації, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснювати податковий контроль в формі фактичної перевірки. Таким чином, ГУ ДПС у Миколаївській області не доведено наявність підстав, у контексті розуміння п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 статті 80 ПК України, для проведення фактичної перевірки позивача.

В іншій адміністративній справі, а саме справі за № 120/3771/20-а, колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у постанові від 02.02.2021 зазначила, що до функцій контролюючих органів, у відповідності до ст. 19 ПК України, віднесено здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (п.п.19-1.1.14.); здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.16.); проведення роботи щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.17) тощо. Втім, реалізація відповідних функцій у визначеній сфері щодо призначення перевірок не є безмежною. Такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі, однак реалізація таких функцій певним чином обмежена законодавством. Тобто не у будь-якому випадку, за наявності компетенції на проведення перевірки, перевірка може бути призначена. На думку колегії суддів, для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків недостатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Також, суд вважає застосованими до спірних правовідносин в цій справі висновки, викладені в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021, якою залишено без змін рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі № 120/7015/20-а про задоволення позову ТОВ "ВІКІТАН" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

У вказаній постанові апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що оскільки у наказі про проведення фактичної перевірки товариства відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом, відповідний наказ не може свідчити про законність проведеної перевірки.

Суд враховує, що єдність судової практики найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумереску проти Румунії" (Judgment in the case of Brumarescu v. Romania), принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними. Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносин застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

При вирішенні справи суд також керується основними засадами податкового законодавства України. Так, згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, застосовується принцип презумпцію правомірності рішень платника податків.

Вказаний підхід національного законодавства узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків.

Зокрема, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що у разі існування неоднозначності в тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків необхідно віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків; національне законодавство має відповідати вимозі "якості" закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні ("Щокін проти України", заяви № 23759/03 та № 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року; "Серков проти України", заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року).

У зв`язку з цим суд вважає, що тлумачення положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у спосіб, на якому наголошує відповідач, тобто якщо вважати, що фактична перевірка може бути призначена контролюючим органом лише з посиланням на вказану підставу та без вказівки на наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства, то в такому разі, на думку суду, це може свідчити про недотримання вищезазначеного податкового принципу та порушення конвенційних гарантій.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами позивача про те, що наказ від 29.11.2022 № 3777к Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ВІКІТАН" не може вважатися правомірним, оскільки з його змісту неможливо встановити, яку саме інформацію про порушення платником податку тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримало або мало у своєму розпорядженні ГУ ДПС у Вінницькій області, що стала у подальшому підставою для прийняття вказаного наказу. Окрім того, в наказі відсутні будь-які посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, не відображено, у рамках яких заходів відповідач встановив невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності або ж сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом.

Підсумовуючи, суд констатує, що оскільки в наказі на перевірку не зазначена конкретна підстава, за наявності якої може проводитись перевірка, не встановлено таких підстав і в ході розгляду справи, відтак наведене свідчить про неправомірність наказу №3777к від 29.11.2022 Про проведення фактичної перевірки.

Крім того, обґрунтовуючи позов, позивач також звертає увагу, що податковий орган мав намір провести фактичну перевірку без присутності уповноваженого представника суб`єкта господарювання або особи, яка фактично проводить розрахункові операції.

Позивач вказує, що направлення на перевірку, видані 01.12.2022 на підставі наказу від 29.11.2022 року посадовим особам ГУ ДПС у Вінницькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пред`являлися працівнику позивача ОСОБА_1 , який не є уповноваженим представником товариства, або особою, яка фактично проводила розрахункові операції на час виникнення спірних правовідносин, і про це ОСОБА_1 наголошувалось посадовим особам відповідача.

Відтак, позивач вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 80, 81 ПК України складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 02.12.2022 року за участі не уповноваженої особи ТОВ « Вікітан».

Перевіряючи такі доводи, суд зауважує, що згідно з актом про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки № 1291/02-32-09-04/ НОМЕР_1 від 02.12.2022 зазначено, що на порушення абзацу 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України ст. оператором АГЗП ТОВ «Вікітан» ОСОБА_1 02.12.2022 о 12:20 було відмовлено в допуску до проведення перевірки.

Втім, з наданих позивачем доказів встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду оператора-заправника на Ладижинського АГЗП , що підтверджується наказом директора ТОВ ВІКІТАН № 5 від 11.03.2020 та посадовою інструкцією.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 - заступник начальника відділу ГУ ДПС у Вінницькій області, який проводив перевірку, на запитання представника позивача стосовно дати проведення перевірки, зазначеної в акті, пояснив, що на звороті акту в даті виходу для проведення фактичної перевірки допущено описку та правильною є дата "01.12.2022 року". Також свідок пояснив, що ОСОБА_4 під час проведення перевірки надав лише паспорт, а наказ на призначення на посаду та посадову інструкцію не надав. В телефонній розмові директор ОСОБА_5 дав вказівку ОСОБА_4 не допускати посадових осіб ГУ ДПС у Вінницькій області до перевірки. Свідок пояснив, що він вважав, що ОСОБА_4 є уповноваженою особою позивача. При цьому, на запитання суду свідок пояснив, що не ОСОБА_4 здійснював розрахунково касове обслуговування, а інша особа, яка відмовилась представитись.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , пояснив, що про те, що ОСОБА_4 є уповноваженою особою на проведення перевірки вони з ОСОБА_2 встановили зі слів ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_6 , який на той час був особою, яка здійснює розрахунково-касове обслуговування, та повідомив, що до них приїхали перевіряючі. Після дзвінка ОСОБА_6 , ОСОБА_4 повернувся на АГЗП, оскільки відлучався на певний час, та зателефонував директору ОСОБА_5 , оскільки саме він мав його контакти. Директор в телефонному режимі повідомив, що може приїхати на АГЗП, але не відразу, а протягом деякого часу, про що свідок повідомив перевіряючих. Але представники податкової сказали, що довго чекати директора вони не можуть.

Також свідок ОСОБА_4 пояснив, що він працює оператором-заправником Ладижинського АГЗП, в тому числі і на час проведення перевірки. До його обов`язків входить здійснювати заправку машин, підтримувати робоче місце та закріплену за ним територію в належному стані. Розрахунково-касове обслуговування він не проводить.

З огляду на встановлені обставини та надані пояснення свідків, суд погоджується з тим, що ОСОБА_4 не може вважатися ані уповноваженим представником товариства, ані особою, яка фактично проводила розрахунково - касові операції, що свідчить про порушення норм чинного податкового законодавства, якими гарантується право платника бути присутнім при проведенні фактичної перевірки.

Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, вищенаведених аргументів позивача не спростував та під час розгляду справи не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що в день проведення перевірки ОСОБА_4 фактично проводив розрахункові операції та вважався тією посадовою (службовою) особою платника податків в розумінні вимог статті 81 ПК України, в присутності якої можливе проведення фактичної перевірки.

Суд зауважує, що в силу приписів ст. 80 ПК України копія наказу про проведення перевірки вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Однак, як вже зазначалося, відповідний наказ не був вручений уповноваженій особі позивача, відтак в даному випадку не може йти мова про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки.

Отже, за результатами розгляду справи суд погоджується з доводами позивача про те, що допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки ТОВ "ВІКІТАН" призводять до відсутності правових наслідків такої. Тому оспорювані рішення "Про застосування адміністративного арешту майна платника податків" від 02.12.2022 року та розпорядження від 06.12.2022 №222/Р/Л "Про видачу, відмову у видачі дії та анулювання ліцензій та видачу дублікатів ліцензій" визнаються протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України а адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду даної справи відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ч. 1 ст. 139 КАС України і на користь ТОВ ВІКІТАН за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області підлягають стягненню понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 7443,00 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн., суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 10 листопада 2022 року у справі № 340/2871/21.

Оцінивши розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) згідно договору про надання правничої допомоги, укладеного 07.12.2022 року між позивачем та адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем, судом встановлено, що адвокатом надавалися наступні послуги: складання позовної заяви, аналіз чинного законодавства та формування додатків, що додаються до позовної заяви витрачено 6,2 годин (вартість роботи 6656,30 грн); складання відповіді на відзив - витрачено 3,5 години (вартість роботи 3757,60 грн), ознайомлення з матеріалами справи витрачено 1,5 години (вартість роботи 1610,40 грн). Загальна кількість витраченого часу 11,2 годин, вартість 12000 грн.

При цьому, оцінивши обсяг документів, доданих до позовної заяви та з урахуванням чисельної судової практики у подібних правовідносинах за участі адвоката Герасимчука О.О., суд зауважує, що зазначений представником позивача час, який був витрачений на складання вказаних документів 11,2 годин, є завищеним.

А тому, з урахуванням принципу співмірності між обсягом документів у даній справі та часу, витраченим на їх опрацювання представником позивача, суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення витрат на правничу допомогу.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, виходячи з принципу співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу та за наявності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, з урахуванням вимог частини шостої статті 134 КАС України суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката в сумі 12000грн. не є співмірним та обґрунтованим та доходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., що буде відповідати принципам обгрунтованості, співмірності та розумності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Вінницькій області № 3777к від 29.11.2022 року "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Вікітан"".

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 02.12.2022 року "Про застосування адміністративного арешту майна платника податків" щодо ТОВ "Вікітан".

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Вінницькій області за № 222/Р/Л від 06.12.2022 року "Про видачу, відмову у видачі, дії та анулювання ліцензії та видачу дублікатів ліцензії" щодо ТОВ "Вікітан".

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 7443,00 грн. (сім тисяч чотириста сорок три гривні 00 копійок).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. ( сім тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вікітан" (вул. Гайсинське шосе, буд. 2, м. Немирів, Вінницька область, 22800, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна