Справа № 440/16459/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/16459/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Цибульської М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати йому вихідної допомоги при звільненні;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку, обчисленого відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100;

стягнути з Полтавської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.11.2021 по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що наказом Полтавської обласної прокуратури від 21.10.2021 №974к позивача з 25.10.2021 звільнено з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", як такого, що не пройшов атестацію. Цим же наказом відділ фінансування та бухгалтерського обліку Полтавської обласної прокуратури зобов`язано провести остаточний розрахунок та виплатити позивачу усі належні виплати при звільненні.

Однак, відповідач не виплатив ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні, а на його запит від 12.11.2021 повідомив про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги при звільненні, передбаченої статтею 44 Кодексу законів про працю України.

На переконання позивача, чинне законодавство не містить застережень щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні, а тому відповідач протиправно відмовив у здійсненні такої виплати на користь ОСОБА_1 .

2. Позиція відповідачів.

Полтавська обласна прокуратура позов не визнала, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 43-50/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що ОСОБА_1 звільнений з прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", яким не передбачено виплату вихідної допомоги.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

У відповіді на відзив позивач наполягав на безпідставності доводів відповідача та просив задовольнити його позовні вимоги з урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 17.02.2015 у справі №21-8а15, від 17.10.2018 у справі №823/276/16 /а.с. 74-77/

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №440/17357/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 провадження у справі поновлено.

У підготовчому засіданні 12.04.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 11.07.2023 суд, протокольними ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання позивача про залишення без розгляду його заяви від 11.04.2023 про залишення позову без розгляду; відмовив у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі до завершення касаційного провадження у справі №440/17357/21.

Позивач у судовому засіданні 11.07.2023 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача наполягала на відмові у задоволенні позову повністю.

Обставини справи

ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України з 26.09.1994, зокрема з 01.08.2019 на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області, що підтверджено копією трудової книжки серії НОМЕР_1 /а.с. 17-26/.

Наказом Полтавської обласної прокуратури від 21.10.2021 №974к позивача з 25.10.2021 відповідно до рішення тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 16.08.2021 №4 звільнено з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" /а.с. 52/. Цим наказом відділ фінансування та бухгалтерського обліку Полтавської обласної прокуратури зобов`язано провести остаточний розрахунок та виплатити позивачу усі належні виплати при звільненні.

Однак, відповідач не виплатив ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні, а на його запит від 12.11.2021 повідомив про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги при звільненні, передбаченої статтею 44 Кодексу законів про працю України /а.с. 12, 13/.

Не погодившись з такою позицією, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" (надалі - Закон №1697-VII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Статтею 4 Закону №1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У підпункті 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (надалі - Закон №113-ІХ) установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Законом №113-ІХ статтю 51 Закону №1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Крім того, Законом №113-ІХ внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус"; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус"; частину дев`яту статті 252 після слів "дисциплінарної відповідальності та звільнення" доповнено словами і цифрами "а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу".

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом розгляду у цій справі є питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 КЗпП України) при звільненні прокурора із займаної посади з підстави, передбаченої підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ - неуспішне проходження атестації.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд сформував правову позицію щодо застосування у подібних правовідносинах статті 44 КЗпП України при звільненні прокурорів у постанові від 23.12.2020 у справі №560/3971/19.

Так, розглядаючи справу №560/3971/19 Верховний Суд зауважив, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У той же час приписами Закону №1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів, а нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника, є стаття 44 КЗпП України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.05.2002 №8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі №803/31/16, від 30.07.2019 у справі №804/406/16, від 08.08.2019 у справі №813/150/16.

Внесені Законом №113-IX зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

З огляду на наведене, Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі №560/3971/19 дійшов висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми Кодексу законів про працю України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №560/3971/19, від 27.01.2021 у справі №380/1662/20, від 21.01.2021 у справі №260/1890/19, від 18.02.2021 у справі №640/23379/19, від 25.02.2021 у справі №640/8451/20, від 17.03.2021 у справі №420/4581/20, від 30.03.2021 у справі №640/25354/19, від 31.03.2021 у справі №320/2449/20, від 15.04.2021 у справі №440/3166/20, від 27.05.2021 у справі №380/4855/20, від 24.06.2021 у справі №200/5390/20-а, від 22.07.2021 у справі №300/2000/20, від 11.08.2021 у справі №640/9375/20, від 16.09.2021 у справі №600/690/20-а, від 30.09.2021 у справі №160/10949/20, від 29.09.2022 у справі №260/188/21, від 13.02.2023 у справі №160/7950/21, від 28.02.2023 у справі №140/730/20.

Вказані висновки Верховного Суду є релевантними і до спірних відносин, адже відсутність у наказі Полтавської обласної прокуратури від 21.10.2021 №974к посилань, як на підставу звільнення ОСОБА_1 з прокуратури, на положення пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, на переконання суду, не змінюють суті спірних відносин, що полягає у звільненні прокурора з посади внаслідок непроходження (неуспішного проходження) атестації.

За наведених обставин, суд констатує, що ОСОБА_1 при звільненні з прокуратури набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №820/1119/16, де зазначено, що оскільки прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом №1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, він не набув права на її отримання, суд відхиляє з таких підстав.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, з огляду на сталу практику Верховного Суду у цій категорії спорів та враховуючи правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суд враховує саме останню правову позицію, викладену, зокрема, в постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі №140/730/20.

Подібний підхід застосований Верховним Судом у постанові від 20.10.2022 у справі №280/3370/21.

Інші доводи сторін наведених вище висновків суду за результатами розгляду цього спору не спростовують та не є визначальними для ухвалення рішення по суті позовних вимог.

До матеріалів справи залучено копію довідки Полтавської обласної прокуратури від 11.11.2021 вих.№21-689вих21, зі змісту якої слідує, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на дату звільнення з прокуратури складала 410,04 грн /а.с. 51/.

За наведених обставин, з метою гарантування позивачу ефективного способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу при звільненні у розмірі 9020,88 грн (410,04 грн х 22 робочі дні).

Позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 12.11.2021 по день фактичного розрахунку наразі задоволенню не підлягає, оскільки фактичний розрахунок з ним ще не проведено, що унеможливлює обчислення судом суми середнього заробітку.

Подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №440/2896/19.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

А оскільки у спірних відносинах з позивачем не проведено остаточного розрахунку, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наразі є передчасною.

При цьому позивач зможе захистити своє порушене право шляхом подання відповідного позову до адміністративного суду після проведення відповідачем з ним остаточного розрахунку, а саме - виплати вихідної допомоги при звільненні.

Так само, у суду немає підстав допускати рішення до негайного виконання, оскільки вихідна допомога не є складовою заробітної плати та/або іншим періодичним платежем у розумінні, вжитому у статті 371 КАС України.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є особою з інвалідністю другої групи /а.с. 28/.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Тож, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.

Зобов`язати Полтавську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 9020,88 грн (дев`ять тисяч двадцять гривень вісімдесят вісім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Полтавська обласна прокуратура (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21 липня 2023 року.

Суддя О.О. Кукоба