Справа № 460/2687/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/2687/20 пров. № А/857/425/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року (ухвалене у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Рівному суддею Дудар О. М.) у справі № 460/2687/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі також - ГУ ПФУ у Рівненській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області з відмови нарахувати та виплатити йому згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області нарахувати та виплатити йому згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована у 2010 році і була виплачена у липні 2018 року;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови нарахувати та виплатити йому доплату до пенсії згідно зі ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком; шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області нарахувати та виплатити йому доплату до пенсії згідно зі ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 01.10.2019 в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію, за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2010 у справі № 2-а-99/10 відповідач нарахував кошти в сумі 148 344,28 грн, однак ці суми перераховані на його банківський рахунок лише 13.07.2018. Покликаючись на приписи Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, зазначав про те, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії на підставі судового рішення, які з вини відповідача фактично виплачені лише 13.07.2018. У зв`язку з цим він звертався до органу Пенсійного фонду про нарахування компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, проте листом-відповіддю відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті компенсації.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови нарахувати та виплатити доплату до пенсії згідно зі ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком; шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком; зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області нарахувати та виплатити доплату до пенсії згідно до ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 01.10.2019 в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію, за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком залишено без розгляду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2010 у справі № 2-а-99/10 з грудня 2006 року по липень 2018 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії згідно з постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2010 у справі №2-а-99/10 з грудня 2006 року по липень 2018 року.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Рівненській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального і матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відсутні підстави для обчислення компенсації, оскільки на виконання судового рішення перерахунок пенсії позивача проведено у повному обсязі і пенсійний орган не є належним відповідачем у справі. Крім того, вважає пропущеними строки звернення до суду з позовною заявою. Вказує, що виплата коштів на підставі рішення суду носить разовий характер та не підпадає під дію Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» і така компенсація є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2010 у справі № 2-а-99/10 визнано протиправними дії УПФУ у Володимирецькому районі про відмову у перерахунку пенсії і додаткової пенсії позивачам, зокрема, ОСОБА_1 , відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано УПФУ у Володимирецькому районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.12. 2006 по 31.12.2007 та починаючи з 22.05.2008, виходячи із розрахунку 6 (шести) розмірів мінімальної пенсії за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 відсотків від встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2010 у справі № 2-а-99/10 відповідач нарахував кошти у розмірі 149 344,28 грн, проте вказані кошти перераховані на банківський рахунок позивача лише 13.07.2018.

26.02.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з вказаним вище судовим рішенням.

Листом від 20.03.2020 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати такої компенсації.

Не погодившись з такими діями ГУ ПФУ у Рівненській області, позивач звернувся до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 зазначеного Закону передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виплата» громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п. 1, п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пункт 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат передбачає, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Колегія суддів зазначає, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно з п. 5 цього Порядку сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З системного аналізу правових норм слідує, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 12 лютого 2019 року у справі № 814/1428/18, від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виплата», окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року в справі № 521/940/17.

З матеріалів справи слідує, що несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням відповідачем, що встановлено постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2010 у справі № 2-а-99/10, тобто з вини органу, що призначає і виплачує соціальні виплати, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 814/1428/18.

Отже, відмова ГУ ПФУ у Рівненській області щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії є протиправною.

Разом з тим, обов`язок пенсійного органу щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (доходу) передбачений чинним законодавством, а тому протиправність дій щодо невиконання встановленого законом обов`язку не може бути видом цивільно-правової відповідальності та регулюватися нормами Цивільного кодексу України.

Покликання ГУ ПФУ у Рівненській області про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки виплати нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи, є безпідставними, оскільки казначейська служба у цьому випадку здійснює тільки виконання рішення суду шляхом списання коштів з рахунків пенсійного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Щодо покликання скаржника на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в межах спірних правовідносин позивач просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум пенсії, що врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, а не нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, а тому положення останньої до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Доводи апеляційної скарги про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

За правилом частини другої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді ГУ ПФУ у Рівненській області про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

З огляду на наявний у справі лист-відповідь ГУ ПФУ у Рівненській області від 20 березня 2020 року, колегія суддів зазначає, що наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться й у положеннях частини першої статті 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

За таких обставин, саме з моменту отримання зазначеного листа-відповіді ГУ ПФУ у Рівненській області від 20 березня 2020 року розпочався перебіг передбаченого частиною другою статті 122 КАС шестимісячного строку для звернення ОСОБА_1 до суду із заявленими ним позовними вимогами, що станом на час подання позову (07 квітня 2020 року) не був пропущеним.

Вказані висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду щодо вирішення аналогічного питання, що викладена у постанові від 09 червня 2021 року в справі № 240/186/20.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 460/2687/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин