Справа № 640/11669/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної гвардії України, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної гвардії України, в якій позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив суд визнати протиправною постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (такою, що не відповідає частині 6 статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України») та нечинною в частині пункту 2-1.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами), пунктом 2-1 якої установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. На переконання позивача, Закон України «Про Національну гвардію України» не передбачає можливість делегування повноважень Кабінету Міністрів України визначати порядок здійснення грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України, ані Міністерству внутрішніх справ України, ані Головному управлінню Національної гвардії України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2022 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.08.2023.

15.08.2023, під № 32594 до суду від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 16 квітня 2018 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на посаді командира 3-го стрілецького взводу 6-ї стрілецької роти (з охорони Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України) 2-го стрілецького батальйону (з охорони Центральної бази ресурсного забезпечення та об`єктів МВС України).

Позивач є суб`єктом правовідносин, у яких застосовується оскаржуваний ним пункт 2-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Вважаючи цей пункт таким, що суперечить законодавству України, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що чинним законодавством України передбачено право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи. У даному ж випадку, актом, який визначає розмір грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України під час дії воєнного стану за вищенаведеним Законом є постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 2-1 якого установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Водночас, міністр оборони України спільно з міністром внутрішніх справ України визначають порядок грошового забезпечення військових формувань, у тому числі, Національної гвардії України, хоча ним лише уточнюється вже встановлений порядок визначення посадових осіб, уповноважених на встановлення порядку виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Національної гвардії України.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки під час прийняття рішення судом першої інстанції, помилково застосовано положення статті 6-1 Закону України «Про національну гвардію України», замість положень частини шостої статті 21 останнього. Позивач вважає також помилковим застосування судом першої інстанції положень частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на те, що Закон України «Про Національну гвардію України» в даних правовідносинах є спеціальним порівняно із першим зазначеним загальним. Апелянтом додатково зазначено, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права в частині невиходу за межі позовних вимог та не проведення перевірки процедури внесення змін до оскаржуваної постанови.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно норм ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

За змістом ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, законодавством України передбачено право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи, у даному випадку, актом, який визначає розмір грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України під час дії воєнного стану за вищенаведеним Законом є постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту - Постанова № 168).

Так, пунктом 2-1 Постанови № 168, установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно пункту 6 статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення резервістів Національної гвардії України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону України «Про Національну гвардію України», військово-політичне та адміністративне керівництво Національною гвардією України здійснює Міністр внутрішніх справ України.

У відповідності до положень статті 6-1 Закону України «Про Національну гвардію України», Міністр оборони України спільно з Міністром внутрішніх справ України визначає порядок забезпечення органів військового управління, з`єднань і військових частин Національної гвардії України, які в особливий період підпорядковуються органам військового управління Збройних Сил України.

Тож, до повноважень Уряду належить, серед іншого, забезпечення реалізації державної політики у відповідній сфері, проте безпосередньо реалізує державну політику у відповідній сфері саме міністерство, тому, твердження позивача про заборону делегування повноважень Кабінету Міністрів України іншим органам державної влади не знаходить свого підтвердження в актах законодавства, водночас, на переконання колегії суддів, саме Міністр оборони спільно з Міністром внутрішніх справ України визначають порядок забезпечення військових частин Національної гвардії України. У свою чергу, пунктом 2 прим. 1 оскаржуваної постанови встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Міністр оборони України спільно з Міністром внутрішніх справ України визначають порядок грошового забезпечення військових формувань, у тому числі, Національної гвардії України, яким є зокрема, наказ Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, а самим пунктом 2-1 постанови №168, встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів, тобто, ним лише уточнюється вже встановлений порядок визначення посадових осіб, уповноважених на встановлення порядку виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Національної гвардії України.

У межах розгляду даної справи, позивачем не оскаржувалась сама процедура прийняття постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, у тому числі, доповнення її оскаржуваним пунктом 2-1, а тому, правова оцінка в цій частині не надається. Проте, позивачем в скарзі зазначено, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права в частині не проведення перевірки процедури внесення змін до оскаржуваної постанови, на що, колегія суддів зазначає, що з підстав позову та посилань на протиправну процедуру внесення змін до оскаржуваної постанови позовна заява не містить, у свою чергу, згідно частини п`ятої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Враховуючи тс, що позивачем не було заявлено відповідних підстав для задоволення позовних вимог щодо порушень під час прийняття оскаржтваної постанови, такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко