Справа № 460/28451/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/28451/22 пров. № А/857/4697/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Рівне суддею Дорошенко Н.О.) в адміністративній справі № 460/28451/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі також - ГУ ПФУ в Рівненській області) щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області призначити та виплачувати їй пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.01.2022.

Позов обґрунтовувала тим, що 18.04.2021 їй виповнилося 60 років, у зв`язку з чим 19.01.2022 вона звернулася до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Проте, рішенням органом Пенсійного фонду відмовлено їй у призначення такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу - 28 років. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до відповідача з письмовим зверненням про його перегляд. При розгляді заяви позивача орган Пенсійного фонду не зарахував до загального страхового стажу періоди роботи в Рівненському комбінаті будівельних матеріалів з 06.01.1981 по 30.10.1981 та у Футбольному клубі «Металіст» з 03.04.1999 по 17.03.2002. Підставою для незарахування таких періодів роботи позивача до її страхового стажу відповідач зазначив те, що в архівній довідці від 23.03.2021 № 164 (період з 06.01.1981 по 25.05.1984) та на першій сторінці трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 (період з 03.04.1999 по 17.03.2002) зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_2 « ОСОБА_2 ». Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Рівненській області і подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, неправильно встановив обставини справи, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в Рівненському комбінаті будівельних матеріалів з 06.01.1981 по 30.10.1981 та у Футбольному клубі «Металіст» з 03.04.1999 по 17.03.2002, оскільки в архівній довідці від 23.03.2021 № 164 (період з 06.01.1981 по 25.05.1984) та на першій сторінці трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 (період з 03.04.1999 по 17.03.2002) зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_2 « ОСОБА_2 ». Звертає увагу, що відомості про період роботи у футбольному клубі «Металіст» з 03.04.1999 по 17.03.2002 в реєстрі застрахованих осіб відсутні, проте до страхового стажу враховано період догляду позивачем за дитиною до 3 - річного віку з 31.10.1981 по 26.05.1984. Тобто, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 28 років.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.01.2022 звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням органу Пенсійного фонду від 27.01.2022 № 35 ОСОБА_1 відмовлено у призначення такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до відповідача з письмовим зверненням про його перегляд.

Листом від 26.05.2022 № 6827-6256/Г-02/8-1700/22 відповідач інформував позивача, що про результати розгляду її звернення буде повідомлено додатково.

За наслідками перегляду рішення про відмову в призначенні пенсії органом Пенсійного фонду прийнято нове рішення від 01.06.2022 № 5, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу.

Листом від 22.06.2022 № 8488-6256/Г-02/8-1700/22 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивача, що за результатами перегляду рішення про відмову у призначенні їй пенсії за віком встановлено, що тривалість її страхового стажу, визначена на підставі наданих до заяви документів та відомостей реєстру застрахованих осіб, становить 24 роки 07 місяців 03 дні. До страхового стажу, враховуючи вимоги статті 61 Закону України Про забезпечення, зараховано періоди виконання сезонних робіт з 16.09.1987 по 15.09.1988, з 17.09.1988 по 11.09.1989, з 12.09.1989 по 11.09.1990, з 14.09.1990 по 13.09.1991, з 18.09.1991 по 14.09.1992.

При цьому, до страхового стажу не враховано періоди роботи з 06.01.1981 по 25.05.1984 (зазначений у архівній довідці від 22.03.2021 № 164) та з 03.04.1999 по 17.03.2002 (наявний у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 ), оскільки у таких архівній довідці від 23.03.2021 № 164 та на першій сторінці трудової книжки колгоспника зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_2 « ОСОБА_2 ». Зазначено, що відомості про період роботи у футбольному клубі 03.04.1999 по 17.03.2002 в реєстрі застрахованих осіб відсутні. Водночас, до страхового стажу враховано період догляду за дитиною до 3-річного віку з 31.10.1981 по 26.05.1984. Враховуючи вимоги статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо наявності не менше 28 років страхового стажу (при призначенні пенсії у 2021 році), за результатами перегляду прийнято рішення від 01.06.2022 № 35 про відмову у призначенні пенсії за віком за заявою від 19.01.2022 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років). Відповідно до вимог частини другої статті 26 вказаного Закону, у разі відсутності змін у пенсійному законодавстві, право на призначення пенсії за віком з урахуванням страхового стажу 24 роки 7 місяців 3 дні позивач набуде у віці 63 роки.

Вважаючи протиправними дії органу Пенсійного фонду щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що на момент звернення позивача до відповідача за призначенням пенсії за віком у неї був наявний необхідний вік 60 років та страховий стаж роботи більше 28 років, який підтверджується трудовою книжкою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 N 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 Загальні положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, відповідно пункту 1 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постанов Кабінету Міністрів України за №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено судом, для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії від 19.01.2022 було надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_3 , а також трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 .

З трудової книжки серії НОМЕР_3 (дата заповнення 16.04.1979), суд встановив, що позивач, зокрема:

- 06.01.1981 прийнята на роботу садчиком в цех № 1 по 4 розряду в Рівненський комбінат будівельних матеріалів. Підстава: наказ № 1 від 04.01.1981 (запис № 3);

- 05.11.1982 переведена на посаду знімальника-укладальника сирцю по 3 розряду в тому ж цеху. Підстава: наказ № 95 від 03.11.1982 (запис № 4);

- 25.05.1984 звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням. Підстава: наказ № 40 від 25.05.1984 (запис № 5).

Колегія суддів зазначає, що будь-яких виправлень чи неточностей такі записи не містять та в повній мірі підтверджують зайнятість позивача в період з 06.01.1981 по 25.05.1984 в Рівненському комбінаті будівельних матеріалів та не потребують додаткових документів для його підтвердження, оскільки відповідно до положень ст. 62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637 трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Крім того, з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 (дата заповнення 16.04.1979), суд встановив, що позивач, зокрема:

- 03.04.1999 прийнята на роботу прибиральницею службових приміщень Футбольного клубу «Металіст». Підстава: наказ № 8 від 02.04.1999 (запис № 8);

- 17.03.2002 звільнена за угодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України. Підстава: наказ № 5 від 17.03.2002 (запис № 9).

Колегія суддів зазначає, що будь-яких виправлень чи неточностей такі записи не містять та в повній мірі підтверджують зайнятість позивача в період з 03.04.1999 по 17.03.2002 у Футбольному клубі «Металіст».

Крім того колегія суддів апеляційного суду зазначає, що орган Пенсійного фонду не ставить під сумнів належність трудової книжки серії НОМЕР_3 та трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 саме позивачу, адже зараховує до страхового стажу позивача інші періоди її трудової діяльності, як до, так і після зміни дошлюбного прізвища.

Водночас, підставою для незарахування таких періодів роботи позивача до її страхового стажу відповідач зазначив те, що в архівній довідці від 23.03.2021 № 164 (період з 06.01.1981 по 25.05.1984) та на першій сторінці трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 (період з 03.04.1999 по 17.03.2002) зазначено прізвище « ОСОБА_2 » , що не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 « ОСОБА_2 ».

Як видно зі змісту свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видано повторно 30.12.2021 Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), 28.11.1981 зареєстровано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі П`ятигори, Здолбунівський район, Рівненської області, Україна, про що 28.11.1981 складено відповідний актовий запис № 26. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: дружини « ОСОБА_5 ».

Зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_3 встановлено, що перша її сторінка заповнена російською мовою на ім`я особи: « ОСОБА_2 (зачеркнуто) ОСОБА_6 ; дата рождения ІНФОРМАЦІЯ_2 ; образование - среднее».

У верхній частині першої сторінки такої трудової книжки серії НОМЕР_3 уповноваженою особою Здолбунівського цегляного заводу здійснено запис російською мовою: «Фамилия изменена на основании паспорта …».

Вказаний запис скріплено печаткою Здолбунівського цегляного заводу.

Також, на зворотному боці титульного аркушу трудових книжок серії НОМЕР_3 та НОМЕР_1 Президентом ФК «Металіст» вчинено запис: «Прізвище змінено на ОСОБА_5 згідно паспорта НОМЕР_4 , виданого Здолбунівським РВ УМВС України від 24.11.2021 року», який скріплено печаткою ФК «Металіст».

На час внесення до трудової книжки записів за період з 06.01.1981 по 25.05.1984 діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 № 620, та Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162 (далі- Інструкція № 162).

Згідно з абз. 1 п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58), яка діяла у період трудової діяльності позивача з 03.04.1999 по 17.03.2002.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, працівники не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, які зумовлені виключно перекладом (транслітерацією) прізвища працівника з російської мови українською.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162 та пункту 2.13 Інструкції № 58 зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те. що зміна запису про прізвище позивача у трудових книжках виконана уповноваженою особою відповідно до норм чинного на час їх заповнення законодавства.

Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках позивача щодо періодів роботи з 06.01.1981 по 25.05.1984 (3 роки 4 місяці 20 днів) та з 03.04.1999 по 17.03.2002 (2 роки 10 місяців 14 днів) відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Водночас, судом встановлено, що частину вказаного періоду з 31.10.1981 по 26.05.1984 (2 роки 6 місяців 27 днів) зараховано до страхового стажу позивача, як період догляду за дитиною, проте безпідставно не враховано період її роботи в Рівненському комбінаті будівельних матеріалів з 06.01.1981 по 30.10.1981 (0 років 9 місяців 24 дні).

Щодо твердження відповідача про відсутність відомостей про період роботи позивача у футбольному клубі «Металіст» з 03.04.1999 по 17.03.2002 в реєстрі застрахованих осіб, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з абз. 2 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 15 Закону № 1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно частини другої статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами частини шостої статті 20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Частиною дванадцятою статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною першою статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З наведеного видно, що обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 23.07.2019 у справі № 617/927/17.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що усі місяці роботи, в тому числі, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12-1 Закону № 2464-VI Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині другій статті 20 Закону № 2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Суд звертає увагу на те, що ні у відзиві, ні в листах від 26.05.2022 № 6827-6256/Г-02/8-1700/22 та від 22.06.2022 № 8488-6256/Г-02/8-1700/22 відповідач не обґрунтовує підстав відсутності в реєстрі застрахованих осіб відомостей про період роботи позивача у Футбольному клубі «Металіст» з 03.04.1999 по 17.03.2002.

При цьому, означений період роботи позивача у Футбольному клубі «Металіст» з 03.04.1999 по 17.03.2002 відображений в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Враховуючи все наведене, колегія суддів вважає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення такого періоду роботи до страхового стажу за невиконання роботодавцем та страхувальником своїх обов`язків щодо сплати відповідних страхових внесків, адже згідно з Законом № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе саме такий страхувальник (роботодавець).

Таким чином, період роботи позивача у Футбольному клубі «Металіст» з 03.04.1999 по 17.03.2002 (2 роки 10 місяців 14 днів) безпідставно неврахований до її страхового стажу, а відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивача означений період порушує її право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що на момент звернення позивача до відповідача за призначенням пенсії за віком у неї був наявний необхідний вік 60 років та страховий стаж роботи більше 28 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, необхідно вийти за межі позовних вимог та захистити порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 06.01.1981 по 30.10.1981 в Рівненському комбінаті будівельних матеріалів та з 03.04.1999 по 17.03.2002 у Футбольному клубі «Металіст» та призначити їй пенсію за віком.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року в адміністративній справі № 460/28451/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин