Справа № 340/2509/23
Суддя: Р.В. ЖУК
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Кропивницький справа № 340/2509/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Юрія Бутусова, 22, код ЄДРПОУ - 43611823)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень просить:

- визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Кіровоградській області під час проведення теоретичного іспиту ОСОБА_1 на знання правил дорожнього руху, а саме перешкоджання в отримані освіти шляхом використання під час іспиту питань, які не відносяться до правил дорожнього руху та не містяться в ПДР;

- стягнути з Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Кіровоградській області на мою користь моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачем було пройдено навчання в Бобринецькій зразковій автошколі ТСОУ отримано свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки серії РБК номер у Єдиному державному реєстрі МВС 12011003 та 17.02.2023 року допущено до складання у ТСЦ 3543 теоретичного іспиту з метою подальшого навчання керування транспортними засобами категорії "С" за результатами якого отримав негативну оцінку. Подібні ж обставини мали ісце і в подальшому 24.02.2023 року, 03.03.2023 року та 14.03.2023 року у звязку з чим позивач змушений був звернутися до поліції. Позивач вважає, що при формулюванні питань для теоретичного іспиту та оцінки відповіді не враховано положення ПДР, тому відповідачем було допущено помилки, що призвели до невірного висновку про нескладення ним іспиту та порушення його прав.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву у якому заперечуєть проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що іспити за участю позивача проведені відповідно встановленого Інструкцією №515 процедури. Також, на думку відповідача, оскільки не має статусу юридичної особи та відповідно не може здійснювати представництво в суді, і бути відповідачем у справі він не має статусу юридичної особи та відповідно не може бути відповідачем у справі.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою суду від 24.05.2023 року в адміністративній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.06.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

23.06.2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд даної адміністративної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 28.06.2023 року клопотання позивача про розгляд справи №340/2509/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення.

Також, відповідачем 14.06.2023 року подано до суду заяву у якій представник зазначає, що Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Кіровоградській області не має статусу юридичної особи та відповідно не може здійснювати представництво в суді, і бути відповідачем у справі.

У свою чергу суд вважає за необхідне зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з частиною четвертою статті 48 КАС України якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина п`ята статті 48 КАС України).

Частиною першою статті 42 КАС України визначено, що учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: відповідач суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

При цьому, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Частиною другою статті 43 КАС України передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам) (ч.3 ст. 43 КАС України).

Таким чином, наявність у суб`єкта владних повноважень статусу юридичної особи не є визначальним для можливості такого суб`єкта виступати відповідачем в адміністративному процесі.

Верховний Суд у постанові від 04.02.2019 у справі №158/2944/17 зазначив, що адміністративна процесуальна правосуб`єктність органів державної влади не залежить від того, є вони юридичними особами чи ні. Є чимало органів, які не мають статусу юридичної особи, наприклад, Кабінет Міністрів України (статус юридичної особи має його Секретаріат), виборчі комісії, крім Центральної виборчої комісії, тощо.

Суд зауважує, що Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Кіровоградській області є окремим суб`єктом владних повноважень (незалежно від факту відсутності у нього статусу юридичної особи), з окремою правосуб`єктністю.

При цьому, оскаржувані дії вчинені саме Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС в Кіровоградській області під час виконання своїх функцій та завдань визначених положенням про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Кіровоградській області, затвердженого наказом Головного сервісного центру МВС від 27.04.2020 року №13.

Отже, регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Кіровоградській області є належним відповідачем у даній справі.

Відтак суд вважає, що клопотання про заміну неналежного відповідача не є обґрунтованим.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 пройдено навчання в Бобринецькій зразковій автошколі ТСОУ та отримано свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки серії РБК номер у Єдиному державному реєстрі МВС 12011003 та 17.02.2023 року допущено до складання у ТСЦ 3543 теоретичного іспиту з метою подальшого навчання керування транспортними засобами категорії "С" за результатами якого отримав негативну оцінку.

Так, під час складання теоретичних іспитів 17 лютого, 24 лютого та 03 березня 23 року позивачем було допущено по три помилки кожного разу.

Згідно із відомостями здачі іспитів за 17 лютого 2023 року № 1400, сформованими у ЄДР МВС, Позивач за результатами складання у ТСЦ № 3543 теоретичного іспиту для отримання права на керування транспортними засобами категорії «С» припустився трьох помилок та отримав негативну оцінку.

Відповідно до інформації, яка міститься у модулі «Екзаменатор» ЄДР МВС, позивачем було надано помилкові відповіді на питання №№ 6, 11 13 екзаменаційного білета.

З огляду на викладене, на думку позивача в екзаменаційних білетах, питання для теоретичного іспиту сформулюванні з порушенням ПДР, що призвело до нескладання ним іспиту, чим порушено його права.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно до статті 15 Закону України "Про дорожній рух", кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів здійснюються в акредитованих закладах незалежно від форми власності та підпорядкування, які за результатами атестації отримали відповідний атестат. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв здійснюються спеціалістами, які відповідають визначеним кваліфікаційним вимогам центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік вимог до закладів, кваліфікаційні вимоги до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, визначаються спільним актом Міністерства внутрішніх справ України, центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах освіти і науки, транспорту та охорони праці.

Теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідно до національного законодавства умовою надання особі права керувати транспортними засобами є отримання нею посвідчення водія транспортного засобу, яке видається за наслідком позитивного складення теоретичного і практичного іспитів в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України (або в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі), успішного проходження кандидатом медичного огляду, а також підготовки або перепідготовки відповідно до типової навчальної програми в акредитованих закладах.

Суд зазначає, що з позовної заяви та додоноих матеріалів вбачається, що фактично позовні вимоги позивача зводяться до незгоди зі змістом окремих тестових завдань для теоретичного іспиту, які ГСЦ МВС у встановленому законодавством рядку формує на підставі затверджених Кабінетом Міністрів Правил дорожнього руху затверджує їх перелік..

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем після нескладання іспиту викликалася поліція та направлено звернення на «горячу лінію» Національної поліції України щодо виявлених порушень відповідача.

У свою чергу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1393 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 листопада 2018 року № 955), затверджено ПОЛОЖЕННЯ про Головний сервісний центр МВС.

Пунктом 1 Положення встановлено, що Головний сервісний центр МВС (далі ГСЦ МВС) підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України та є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг МВС. ГСЦ МВС є головним органом у системі територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ (далі система сервісних центрів МВС).

При цьому суд зазначає, що положення це нормативно-правовий або локально-правовий акт, що визначає основні правила організації та діяльності державних органів, структурних підрозділів органу, а також установ, організацій і підприємств, що їм підпорядковуються, тимчасово створюваних комісій, груп, бюро тощо.

Так, відповідно до підпункту 53 пункту 1 розділу III та пункту 4 розділу V Положення, ГСЦ МВС затверджує тестові питання до екзаменаційних білетів для складання іспиту з теоретичної підготовки водіїв транспортних засобів та в межах повноважень, на основі й на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України видає наказ організаційно-розпорядчого характеру.

Наказом ГСЦ МВС від 26 липня 2019 року №2 (зі змінами, внесеними наказом ГСЦ МВС від 06 січня 2023 року №2), затверджено Перелік тестових питань до екзаменаційних білетів для складання теоретичного іспиту для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії та таблицю правильних відповідей на ці питання.

З огляду на викладене вбачається, що екзаменаційні питання та відповіді для складення іспиту із теоретичної підготовки/перепідготовки водіїв транспортних засобів формуються і затверджуються Головним сервісним центром МВС.

Між тим, наказом Головного сервісного центру МВС від 27 квітня 2020 року №13, затверджено ПОЛОЖЕННЯ про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Кіровоградській області.

Пунктом 1 Положення визначено, що регіональний сервісний центр ГСЦ МВС (далі- РСЦ ГСЦ) в Кіровоградській області є відокремленим підрозділом Головного сервісного центру, утвореним на правах філії без статусу юридичної особи

Положеннями пункту 6 Положення встановлено, що РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області не є юридичною особою та здійснює частину делегованих ГСЦ МВС функцій відповідно до мети (цілей) завдань та функцій.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач - регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Кіровоградській області підзвітний ГСЦ МВС та не наділений повноваженнями формулювати, змінювати чи доповнювати екзаменаційні питання та відповіді для складення іспиту із теоретичної підготовки/перепідготовки водіїв транспортних засобів.

Водночас, суд акцентує на тому, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 14 березня 2023 у справі № 140/13065/21.

Як вбачається з матеріалів справи 14 березня 2023 року позивачем вже був успішно складений теоретичний іспит у ТСЦ № 3543 при допущених двох помилках, що підтверджується витягом з ЄДР МВС.

Суд зауважує, що неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, пункт 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У ході розгляду справи позивач не надав інших належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем порядку прийняття іспиту у позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності дій, здійснених відносно позивача.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії.

VI. Судові витрати.

Судові витрати які підлягають стягненню на користь відповідачів відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. ЖУК