Справа № 460/9483/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2023 року м. Рівне №460/9483/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо незвільнення з військової служби позивача, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю стороннього догляду за хворою мамою дружини, яка за висновком Лікарсько-консультативної комісії потребує стороннього догляду та зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення на підставі абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері дружини із числа осіб, які потребують постійного стороннього догляду, що підтверджено відповідним висновком ЛКК. Проте, у задоволенні рапортів позивача відповідачем відмовлено. Вважає бездіяльність відповідача щодо не звільнення з військової служби протиправними, оскільки наявні визначені пп. г п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу підстави для його звільнення з військової служби, що належним чином підтверджені документально. За наведеного, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 17.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

03.05.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що подані позивачем разом з рапортами документи підтверджують наявність у ОСОБА_2 потребу у постійному сторонньому догляді, але не дають підстав стверджувати про наявність у позивача обов`язку здійснювати такий догляд, оскільки такий обов`язок відповідно до ст.51 Конституції України покладено на доньку ОСОБА_3 . Вважає, що у спірних правовідносинах відповідач обрав правомірний та законно обґрунтований варіант вчинення владних повноважень, а тому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

15.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої він заперечує щодо доводів відповідача. Зокрема, зазначив, що абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не містить жодної вказівки на те, що військовослужбовець має підтверджувати факт здійснення постійного догляду, як і не містить вимоги щодо підтвердження обов`язку піклуватися про непрацездатну матір дружини.

Інших заяв по суті учасниками справи не подано.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час загальної мобілізації через введення воєнного стану в Україні та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Згідно з свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 від 17.10.2004, між ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 укладено шлюб. Прізвища чоловіка і дружини після одруження: ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є матір`ю дружини позивача ОСОБА_6 .

Заключенням лікарсько-консультативної комісії (далі, - ЛКК) від 23.01.2023 №22, виданим КНП «Березнівський центр первинної медичної допомоги» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №152 від 25.01.2023, виданої Адміністратором Центру надання адміністративних послуг Березнівської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

04.02.2023 позивач у встановленому порядку подав рапорт командиру 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою мамою дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка висновком заключення Лікарсько-консультативної комісії КНП «Березнівського центру первинної медичної допомоги» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області потребує постійного стороннього догляду.

До рапорту додано копії: заключення ЛКК КНП «Березнівського центру первинної медичної допомоги» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №22 від 23.01.2023, довідки №152 від 25.01.2023, паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 08.08.1997, свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 , паспорта ОСОБА_6 серії НОМЕР_6 від 16.08.2013, паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 13.08.1997, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 17.10.2004.

Листом від 10.02.2023 №194/02 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив про те, що рапорт позивача розглянуто та зазначив, що наданим висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я підтверджено факт того, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, однак не надано документи в підтвердження факту здійснення постійного догляду за даною особою. З посиланням на Закон України «Про соціальні послуги» проінформовано, що у разі подання належним чином оформлених документів, що засвідчують факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за ОСОБА_2 , клопотання про звільнення підлягатиме задоволенню.

05.03.2023 позивач повторно подав рапорт, в якому аналогічно з першим просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою мамою дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До вказаного рапорту додано копії: заключення ЛКК №22 від 23.01.2023, довідки №152 від 25.01.2023, акту обстеження матеріально побутових умов проживання №16 від 02.03.2023, акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 21.02.2023, паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 08.08.1997, картки платника податків ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 , паспорта ОСОБА_6 серії НОМЕР_6 від 16.08.2013, паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 13.08.1997, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 № НОМЕР_9 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 17.10.2004, свідоцтва про смерть ОСОБА_7 серії НОМЕР_10 від 05.04.2006.

За наслідками розгляду вказаного рапорта, відповідач листом від 15.03.2023 №373/03 повідомив позивача, що наданим висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я підтверджено факт того, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, однак не надано документи в підтвердження факту здійснення постійного догляду за даною особою.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується та виходить з такого.

Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 18.08.2023 року.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як зазначалося раніше, судом встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . Водночас позивач виявив небажання продовжувати військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю дружини - ОСОБА_2 .

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Системний аналіз пп «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю хворих батьків дружини, які потребують постійного догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому, суд зауважує, що вказана норма Закону не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності документів, які підтверджують обов`язок військовослужбовця піклуватися про матір дружини, або ж у підтвердження факту здійснення постійного догляду за нею.

Разом з тим, відповідачем підставою для відмови у задоволенні рапортів позивача у листах від 10.02.2023 та від 15.03.2023 зазначено відсутність відповідних документів, визначених Законом України «Про соціальні послуги», що засвідчують факт здійснення постійного догляду військовослужбовцем за ОСОБА_2 .

Такі підстави відмови відповідача у задоволенні рапорту про звільнення та обґрунтування причин повернення рапорту позивача без реалізації, суд вважає помилковими і необґрунтованими, позаяк позивач звертався з рапортом щодо його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю дружини, а не з підстав надання ним соціальних послуг згідно із Законом України «Про соціальні послуги». Жодних доказів того, що позивач мав намір здійснювати надання соціальних послуг за нормами вказаного Закону, відповідачем суду не надано і матеріали справи не містять.

Водночас, наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю дружини, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком (заключенням) ЛКК від 23.01.2023 за №22, який позивач долучав до рапортів про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

З цього приводу, суд зазначає таке.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).

Підпунктом 1 пункту 11 Положення №1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №189 від 09.04.2008, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 01 червня 2021 року №1066), лікарсько-консультативна комісія видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

З приводу наданого позивачем висновку (заключення) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, суд зауважує, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю дружини, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь того висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за матір`ю дружини, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність бездіяльності відповідача щодо його не звільнення зі служби.

У даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 не суперечать Закону України №2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає перелік документів та коло органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

В даному випадку, для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за матір`ю дружини, ОСОБА_2 , позивач повинен був надати відповідачу висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортами про звільнення висновок (заключення) ЛКК №22 від 23.01.2023 не може вважатися належним доказом та підставою для його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме, у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою матір`ю дружини.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності постійного догляду за даною особою.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 15 серпня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_11 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_12 )

Суддя Н.С. Гудима