Справа № 120/1171/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 серпня 2023 р. Справа № 120/1171/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таксопарк Плюс" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов

в с т а н о в и в :

13.02.2023 року ТОВ "Таксопарк Плюс" звернулось в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що постановами начальника Відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №352100 від 24.01.2023 року, №352173 та №352174 від 07.02.2023 року на нього накладено адміністративно - господарський штраф у загальній сумі 51000 грн.

Вказав, що згідно статті 39 та 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несе перевізник. Разом з тим, позивач не виступає перевізником у спірних правовідносинах, оскільки вказані у актах проведення перевірки транспортні засоби не належать йому на праві власності та не перебувають в оренді.

На переконання позивача, вказані постанови є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 27.02.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.03.2023 року на виконання вимог ухвали суду позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 13.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в порядку, встановленому ст. 262 КАС України.

28.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказав, що під час рейдової перевірки транспортного засобу MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 встановлено відсутність тахокарт на аналоговому тахографі за 03.01.2023 року, 02.01.2023 року та попередні 26 днів, а тому посадовими особами Укртрансбезпеки обґрунтовано складено акт від 03.01.2023 року №335955 та, як наслідок, притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, згідно з постановою від 24.01.2023 року №352100.

Під час рейдової перевірки транспортного засобу транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ 312Р державний номерний знак НОМЕР_2 встановлено відсутність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, а тому посадовими особами Укртрансбезпеки обґрунтовано складено акт від 11.01.2023 року №35990 та, як наслідок, притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, згідно з постановою від 07.02.2023 року №352173.

Під час рейдової перевірки транспортного засобу транспортного засобу MERSEDES-BENZ 310 D державний номерний знак НОМЕР_3 встановлено відсутність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, а тому посадовими особами Укртрансбезпеки обґрунтовано складено акт від 11.01.2023 року №335921 та, як наслідок, притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, згідно з постановою від 07.02.2023 року №352174.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 03.01.2023 року на автомобільній дорозі М-30 408 км + 329 м, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 , за наслідками якої складено акт №335955 від 03.01.2023 року, в якому зафіксовано порушення наказу МТУ №385 від 24.06.2010 року та абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону, а саме відсутність тахокарт на аналоговому тахографі за 03.01.2023 року, 02.01.2023 року та попередні 26 днів.

11.01.2023 року на автомобільній дорозі М-21 331 км, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ 312 Р державний номерний знак НОМЕР_2 , за наслідками якої складено акт №335990 від 11.01.2023 року, в якому зафіксовано порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону, а саме відсутність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб.

11.01.2023 року на автомобільній дорозі М-21 331 км, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ 310 D державний номерний знак НОМЕР_3 , за наслідками якої складено акт №335921 від 11.01.2023 року, в якому зафіксовано порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону, а саме відсутність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб.

24.01.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову №352100 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн., за порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

07.02.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову №352173 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн., за порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

07.02.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову №352174 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн., за порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

На переконання позивача, такі постанови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки він не є суб`єктом відповідальності, передбаченої абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" з огляду на те, що він не виступає перевізником у спірних правовідносинах, оскільки вказані у актах проведення перевірки транспортні засоби не належать йому на праві власності та не перебувають в оренді, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У відповідності до частини 1 статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Зокрема, документами для регулярних пасажирських перевезень є:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Аналіз наведених положень Закону України №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, а напроти, вимагається наявність інших документів, передбачених законодавством.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі №820/4624/17.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

В свою чергу, наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (далі Положення №340).

Згідно з пунктом 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Відповідно до пункту 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ , який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.1.4 Інструкції, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з п.3.3 Інструкції, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п. 3.5 Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно з п. 3.6 Інструкції, перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Отже, тахокарти, а також картки водія або роздруківки даних роботи цифрового тахографа є документами, передбаченими законодавством України, на підставі яких виконуються пасажирські і вантажні перевезення автомобільним транспортом, та підпадають під інші документи, визначені законодавством, оформлення яких передбачено ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Таким чином, саме автомобільний перевізник несе відповідальність за належне використання водіями вимог Інструкції щодо експлуатації тахографів.

20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Зазначена поправка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (Постанова ЄС №561/2006 від 15.03.2006 року) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем і правил та безпеку дорожнього руху.

Вказане дає підстави для висновку, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто всього 29, а в разі відсутності тахокарт - оригінал Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Бланк підтвердження діяльності є документом, що оформлюється перевізником у разі, коли водій здійснював роботу, не пов`язану із міжнародними вантажними перевезеннями, із зазначенням періоду та даних водія.

Згідно Інструкції використання Бланка (викладається, по можливості, на зворотній стороні бланка) визначені умови його використання. Зокрема в інструкції вказано:

- усі позиції цього бланку необхідно заповнити перед рейсом транспортним підприємством та відповідним водієм;

- заміни тексту бланка не допускаються.

Бланк вважається дійсним у разі, якщо він підписаний, як уповноваженим представником автопідприємства, так і самим водієм. У випадку приватного підприємства водій підписує бланк один раз від імені підприємства та один раз у якості водія. Дійсним є тільки підписаний оригінал документу.

На роздруківці бланку може бути використаний логотип підприємства. Позиції 1-5 бланка можуть бути надруковані заздалегідь. Печатка підприємства не може заміняти підпис особи, яка повинна підписати бланк, проте її підпис може бути підкріплений печаткою.

Бланк заповняється у двох екземплярах. Перший екземпляр знаходиться у транспортному засобі, другий на підприємстві.

Бланк зберігається на підприємстві згідно з вимогами законодавства про облік робочого часу водіїв.

Отже, зазначені вище положення зобов`язують автомобільних перевізників та водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення пасажирів, до яких відносяться, зокрема, реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом з`ясовано, що під час перевірки транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 складено акт №335955 від 03.01.2023 року, в якому зафіксовано порушення наказу МТУ №385 від 24.06.2010 року та абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону, а саме відсутність тахокарт на аналоговому тахографі за 03.01.2023 року, 02.01.2023 року та попередні 26 днів.

Наявність тахографу у вказаному транспортному засобі та здійснення транспортним засобом саме перевезень пасажирів позивачем не заперечується та не є спірними обставинами.

Суд не приймає до уваги долучений до матеріалів позовної заяви бланк підтвердження діяльності від 03.01.2023 року, оскільки останній був відсутній під час проведення перевірки, а також не був наданий відповідачу під час розгляду справи про порушення.

Натомість, представник позивача вважає, що у даному випадку підлягає застосуванню абзац 8 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" а саме - порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає безпідставними такі доводи представника позивача, оскільки стаття 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, в даному випадку - тахокарти за 03.01.2023 року, 02.01.2023 року та попередні 26 днів.

В той же час, абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі ж встановлення контролюючим органом порушень режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, зокрема з тахокарти, настає відповідальність за порушення абзацу 8 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Оскільки позивач здійснював перевезення пасажирів, а під час рейдової перевірки виявлено відсутність у водія тахокарти за 03.01.2023 року, 02.01.2023 року та попередні 26 днів, наявні правові підстави для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відтак, відсутні правові підстави для скасування постанови №352100 від 24.01.2023 року.

Щодо правомірності постанов №352173 та №352174 від 07.02.2023 року про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн., за порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", суд зазначає наступне.

Як вже зазначено судом, 11.01.2023 року на автомобільній дорозі М-21 331 км, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ 312 Р державний номерний знак НОМЕР_2 , за наслідками якої складено акт №335990 від 11.01.2023 року, в якому зафіксовано порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону, а саме відсутність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб.

11.01.2023 року на автомобільній дорозі М-21 331 км, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ 310 D державний номерний знак НОМЕР_3 , за наслідками якої складено акт №335921 від 11.01.2023 року, в якому зафіксовано порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону, а саме відсутність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб.

07.02.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанови №352173 та №352174 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн., за порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних постанов представник позивача зазначає, що ТОВ "Таксопарк Плюс" не є перевізником в спірних правовідносинах, оскільки вказані транспортні засоби не належать йому на праві власності та не перебувають в оренді.

Надаючи оцінку даним твердження представника позивача, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено судом, статтею 39 Закону №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Для автомобільного перевізника регулярних пасажирських перевезень такими документами є: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до абзацу 12 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого від 07.09.1998 року №1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Аналіз вищезазначеної норми та статті 39 Закону №2344-III дає підстави для висновку, що тимчасовий реєстраційний талон - це документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.

Відтак, відсутність під час надання послуг з перевезення пасажирів тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Як вбачається із документів, наданих водієм під час проведення перевірки транспортних засобів, а саме Паспортів автобусного маршруту регулярних перевезень внутрішньо обласного - міжміського сполучення, який працює в звичайному режимі руху, автомобільним перевізником є ТОВ "Таксопарк Плюс".

При цьому, порушення автомобільним перевізником ТОВ "Таксопарк Плюс" законодавства про автомобільний транспорт виявлено та зафіксовано в актах перевірки №335990 від 11.01.2023 року та №335921 від 11.01.2023 року, з якими водії ознайомились та проставили особистий підпис. Жодних заперечень щодо визначення перевізником саме ТОВ "Таксопарк Плюс", акт перевірки не містить.

Отже, виходячи з проаналізованих норм права та встановлених обставин справи, суд вважає, що постанови №352173 та №352174 від 07.02.2023 року є правомірними, оскільки, позивач у спірних правовідносинах має статус автомобільного перевізника, а отже є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку з чим наявні підстави для застосування до нього адміністративно - господарського штрафу згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 цього ж Закону.

Суд вважає за необхідне зазначити, якщо позивач, відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, вважає, що порушення мало місце перевізником, відмінним від нього, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 15.03.2021 року у справі №120/4965/20-а, від 20.04.2021 року у №120/4966/20-а, від 15.09.2021 року №120/8417/20-а.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами відповідали критеріям, які наведені у частині 2 статті 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог позивача.

При цьому, згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович