Справа № 333/2661/23
Суддя: Ковальова Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Унікальний номер справи 333/2661/23
Номер провадження 2-а/333/46/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Мала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, третя особа: Інспектор роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Малєєва Валерія Валеріївна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6650592 від 08 березня 2023 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Малєєвою Валерією Валеріївною про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , у виді 20400 гривень штрафу за порушення п. 2.1.а Правил дорожнього руху України у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП - закрити; стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 грн.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 08 березня 2023 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Малєєвою Валерією Валеріївною винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6650592 від 08 березня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , у виді 20400 гривень штрафу, начебто, за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Так, згідно з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 начебто, порушив п. 2.1.а ПДР України, зокрема, в п. 5 постанови в графі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» вказано: «08.03.2023 16:47:44 м. Запоріжжя вулиця Новокузнецька, 36-Б, водій керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України».

Проте, позивач стверджує, що інкриміноване йому адміністративне правопорушення не скоював та у зазначений в постанові час та місці (на вказаній ділянці автошляху) не керував транспортним засобом. У зв`язку з цим матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів його винуватості в інкримінованому адміністративному правопорушенні. При цьому вказана постанова не відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП. Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12.08.2022 у справі № 333/2619/22 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Поряд з цим, 08.03.2023 приблизно о 16:00-16:05 він перебував біля свого автомобіля на стоянці магазину «АТБ», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 40-А. До нього підійшли співробітники поліції та попросили надати водійське посвідчення, на що він повідомив, що його у мене немає, оскільки позбавлений права керування транспортним засобом на підставі вищезазначеної постанови. Після цього, працівники дійшли висновку про те, що він керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП. У подальшому відносно нього було складено оскаржувану постанову.

Водночас звертає увагу суду, що співробітники поліції не зупиняли його на автошляху (дорозі) в процесі керування жодним транспортним засобом під час руху. Будь-яких доказів керування ним автомобілем надано не було.

За викладених обставин, вважає, що належні докази його вини в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні відсутні.

Поряд з цим, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 4 ст. 126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об`єктивного з`ясування компетентним суб`єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. Дана вимога була порушена відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови.

Таким чином, за відсутності належних доказів вини в інкримінованому позивачу адміністративному правопорушенні, оскаржувана постанова не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Більш того, вказана постанова винесена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

Так, в постанові серії ЕАР № 6650592 від 08.03.2023 вказано, що позивач начебто керував транспортним засобом о 16:47:44 в м. Запоріжжі, по вул. Новокузнецькій, 36-Б. Однак, вказані в постанові обставини та факти не відповідають дійсності, оскільки співробітники поліції тільки підійшли до позивача приблизно о 16:00-16:05 на стоянці магазину «АТБ», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 40-А. У зв`язку з цим, вважає, що матеріали справи не містять жодних належних доказів, встановлених в постанові обставин, зокрема, керування ним транспортним засобом о 16:47:44 в м. Запоріжжі, по вул. Новокузнецькій, 36-Б.

Окрім того, оскільки копію оскаржуваної постанови позивачем особисто отримано у відділенні Укрпошти 27.03.2023, тому просить суд визнати поважною причину пропуску, встановленого ст. 286 КАС України, строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР № 6650592 від 08.03.2023.

Від представника відповідача 22.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що постанова відносно позивача була винесена правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що факт вчинення порушення підтверджується відеозаписом, копія якого надана суду.

Від представника позивача 16.08.2023 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено наступне. Так, звертає увагу суду, що відзив на вказаний позов ОСОБА_1 за вказаною в позові адресою не отримував. Водночас представник позивача ознайомився з відзивом на позов в суді, у зв`язку з чим вважає за необхідне надати письмові пояснення.

Вважає, що вказаний відзив не може бути прийнятий судом та врахований під час прийняття рішення у зв`язку з наступним.

Як вже зазначено, відзив відповідача ОСОБА_1 не отримував. Водночас будь-яких доказів надіслання копії відзиву іншим учасникам справи він не містить. На підтвердження цього, додатки відзиву містять лише копії довіреності представника, постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2022 та DVD-R диск з відеозаписом. При цьому жодних повідомлень або листів з АТ «Укрпошта», «Нової пошти» чи будь-якого іншого підприємства чи організації з послуг доставки кореспонденції, ОСОБА_1 не отримував. Вказане свідчить про порушення відповідачем ч. 3 та п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України.

Частиною 9 ст. 79 КАС України встановлено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження надсилання (надання) Відповідачем будь-яких доказів, у тому числі відзиву, Позивачу. Таким чином, суд не має права брати до уваги будь-які докази та відзив, надані Відповідачем, щодо яких відсутнє підтвердження їх надсилання (надання) Позивачу.

Крім того, відповідачем у відзиві не надано обґрунтованих спростувань фактів, викладених позивачем, у позові. Будь-яких доказів на підтвердження причетності або вини ОСОБА_1 відповідачем у відзиві не вказано та фактично не надано.

Так, відповідачем у відзиві зазначено: «Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», була наголошена причина звернення, а саме те, що водій порушив вимоги ПДР України.»

«Під час несення служби поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було зупинено транспортний засіб, під керуванням водія ОСОБА_1 , під час перевірки документів за базою ІПНП та за Єдиним державним реєстром судових рішень було встановлено, що водій позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік постановою Комунарського районного суду, справою №333/2619/22 від 22.08.2022 року, чим порушив п.2.1.(а) ПДР України.»

Однак, вказані твердження не відповідають фактичним обставинам, які відбувались, та ґрунтуються тільки на припущеннях, оскільки поліцейські автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не зупиняли. Жодного доказу на підтвердження цього факту представником відповідача не надано.

Так, постановою серії ЕАР № 6650592 від 08.03.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він начебто керував транспортним засобом о 16:47:44 в м. Запоріжжі, по вул. Новокузнецькій, 36-Б. Водночас жодного доказу інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення ані у відзиві, ані на відеозаписі, представником відповідача не надано. Таким чином, відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом у зазначений в постанові час.

Більш того, на відеозаписі, долученому на DVD-R диску, відсутній факт як керування так і зупинки ОСОБА_1 за кермом автомобіля. Тому, яким чином представник відповідача на відеозаписі «чітко побачив факт керування та зупинки» незрозуміло.

Зокрема, на відеозаписі «ІНФОРМАЦІЯ_2» відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Жодного водія за кермом будь-якого автомобіля на відеозаписі не зафіксовано. Водночас у зв`язку з низькою якістю відеозапису не зрозуміло рух яких саме транспортних засобів відбувається та які вони мають державні номери.

Відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_3» також не містить доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Жодного водія за кермом будь-якого автомобіля на відеозаписі не зафіксовано. У зв`язку з низькою якістю відеозапису не зрозуміло рух якого саме транспортного засобу відбувається та який він має державний номер.

Відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_4» взагалі не містить руху будь-яких транспортних засобів, окрім як службового автомобіля працівників поліції зсередини. Згідно з цим відеозаписом поліцейський підходить до чоловіка, який перебуває біля транспортних засобів на парковці.

До того ж на вказаних трьох відеозаписах відсутні як факти будь-яких порушень вимог ПДР України, так і факт зупинки ОСОБА_1 співробітниками поліції. Так, жодних дій, спрямованих на зупинку будь-якого транспортного засобу на відеозаписі немає, зокрема ані застосування проблискових маячків, ані спеціальних звукових сигналів, ані вимог по гучномовному пристрою про необхідність зупинки на відео не зафіксовано. Водночас згідно з відеозаписом поліцейські підійшли до ОСОБА_1 , коли він стояв поруч з автомобілями на парковці. Той факт, що поліцейський підійшов до ОСОБА_1 та нічого не повідомив про будь-які порушення ПДР України чи підставу зупинки, а одразу почав вимагати документи, підтверджує твердження позивача. Або ж навпаки свідчить про порушення поліцейським вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». ОСОБА_1 не порушував жодних ПДР України як пішохід та не міг їх порушувати як водій, оскільки ніяким транспортним засобом не керував.

Таким чином, згідно з трьома відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 відсутній, а тому висновок до якого дійшли працівники поліції та на підставі якого винесли постанову серії ЕАР № 6650592 від 08.03.2023 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, зроблений на підстави припущень.

Окрім вищезазначених підстав вважає, що DVD-R диск з відеозаписом не може бути прийнятий судом у зв`язку з відсутністю в постанові серії ЕАР № 6650592 від 08.03.2023 даних про будь-які докази, які додаються до постанови, у тому числі про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Так, згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, у тому числі, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У той же час звертає увагу суду на тому, що в п. 7 постанови серії ЕАР № 6650592 від 08.03.2023 в графі «До постанови додаються» зазначено: «470509, 474150». Тобто, постанова не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення чи інші докази, зокрема інформація про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, відсутня.

На переконання позивача, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 73-75 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП.

Аналогічні висновки викладено в постановах КАС ВС від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, від 24.01.2019 у справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

Враховуючи викладене, вважає, що постанова від 08.03.2023 відносно позивача винесена з порушенням вимог ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, а матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, встановлених в постанові обставин.

У судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви з проханням розглянути позов за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі відеозапис, наданий відповідачем, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з копії оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 08 березня 2023 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Малєєвою Валерією Валеріївною винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6650592 від 08 березня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , у виді 20400 гривень штрафу за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12.08.2022 у справі № 333/2619/22 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП України).

Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення,винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 2.1 а Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В силу п. 2.4 «а» ПДР,на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами у виді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач у позові зазначає, що не згоден з винесеною постановою, правила дорожнього руху не порушував, доказів порушення ним правил дорожнього руху немає.

Така позиція позивача не відповідає дійсності з огляду на наступне. На оптичному диску, оглянутому в судовому засіданні, який було долучено до відзиву відповідача, зафіксовано вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, а саме вбачається, як автомобіль Hyundai Sonata рухається по проїзній частині, зупиняється, до нього підходять працівники поліції і водій автомобіля- ОСОБА_1 пояснює, що дійсно позбавлений водійських прав за судовим рішенням, але їздив до сина, який живе неподалік, возив йому воду.

При цьому, досліджуючи час, який зазначено на трьох відео файлах, суд дійшов висновку, що відеозапис відбувався безперервно з переходом від відео, зробленим відео реєстратором в патрульному автомобілі до відео з боді-камер поліцейських.

Суд знаходить відеозапис, що міститься на оптичному диску допустимим та належним доказом у справі.

Слід зауважити, що незважаючи на те, що у відзиві на позов в додатках не зазначено доказ направлення відзиву позивачу, але останній (фіскальний чек АТ «Укрпошта» про направлення рекомендованим листом ОСОБА_1 поштового відправлення 18.05.2023) прикріплений до відзиву. Вказане спростовує доводи позивача порушення відповідачем норм ч. 9 ст. 79 КАС України.

Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КУпАП.

Суд також відхиляє доводи позивача про відсутність в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Так, в оскаржуваній постанові в п. 7 в графі «До постанови додаються» зазначено: «470509, 474150». В той же час при перегляді відеозапису події, а саме: відео файлу «ІНФОРМАЦІЯ_4», як на заставці, так і в лівому нижньому куті вказано номер боді-камери поліцейського «470509». Тобто, очевидно, що до постанови додано відео з боді-камери поліцейського, яке й надано в судове засідання.

Також, суд звертає увагу на те, що зазначення в оскаржуваній постанові часу вчинення правопорушення- 16:47:44 в даному випадку не впливає на встановлення факту вчинення правопорушення та призначеного покарання та не свідчить про порушення прав позивача, оскільки, як вбачається з відеозапису, початок відеозапису, яким зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , припадає на 16.00 год, а час, зазначений в постанові-16:47:44 відповідає часу розгляду адміністративної справи та складання постанови працівниками поліції.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень 00 копійок

За таких підстав, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки підтвердився факт вчинення ним правопорушення і правомірність накладення стягнення, в той час як процесуальних порушень при розгляді справи суд не встановив, тому позов є необґрунтованим, а постанова по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП і дії відповідача є правомірними.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 10, 12, 13, 77, 194, 205, 211, 229, 230, 241, 242, 271 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови від 08.03.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, третя особа: Інспектор роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Малєєва Валерія Валеріївна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: Ю.В. Ковальова