Справа № 520/17908/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

17.08.2023 р. справа №520/17908/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засіданням та без повідомленням (виклику) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітного ОСОБА_3 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Балаклійського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб`єкт владних повноважень, владний суб"єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління)
провизнання дій протиправними та спонукання до видачі паспорту у формі книжечки, -

встановив:

Позивачі у порядку адміністративного судочинства заявили вимоги про 1) визнання протиправною відмови ГУДМСУ в Харківській області в особі Балаклійського районного відділу у видачі ОСОБА_3 у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII; 2) зобов`язання ГУДМСУ в Харківській області в особі Балаклійського районного відділу оформити та видати ОСОБА_3 у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України N НОМЕР_1 .

Аргументуючи заявлені вимоги заявники зазначили, що їх дитина має право бути документованою паспортом громадянина України у формі книжечки, у чому відповідачем було протиправно відмовлено.

Відповідач, ГУ ДМС у Харківській області із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що паспорт громадянина України може бути наданий у формі ID-картки, а для видачі документа у формі книжечки серед поданих документів має бути також відповідне рішення суду, яке заявником подано не було.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявники разом із власною неповнолітньою дитиною 04.07.2023 р. подали письмову заяву довільної форми про видачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню ним 16 років паспорту громадянина України у формі книжечки. Однак, до вказаної заяви згідно з переліком додатків, було додано письмову заяву установленого формуляру для одержання паспорта громадянина України, свідоцтво про народження, 2 фотокартки розміром 35*45.

У відповідь на це звернення адміністративним органом була вчинена відмова у видачі паспорта громадянина України у порядку Положення №2503-ХІІ, яка втілена у листі від 10.07.2023р. №6326-364/6326-23.

Як з`ясовано судом, єдиною причиною вчинення саме такого управлінського діяння послугувало судження адміністративного органу про відсутність серед матеріалів звернення громадянина рішення суду, як те вимагається постановою КМУ від 03.04.2019р. №398 та Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України (затверджено наказом МВС України від 06.06.2019р. №456, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.06.2019р. за №620/33591; далі за текстом Тимчасовий порядок №456).

При цьому, ані обставини форми звернення, ані обставини обсягу документів звернення не були покладені Відділом в основу вчиненого управлінського волевиявлення у формі письмової відповіді.

Стверджуючи про невідповідність закону вчиненої органом публічної адміністрації відмови, заявник ініціював даний спір.

Перевіряючи відповідність закону оскарженого діяння владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Згідно з ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

У силу застереження ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як то визначено ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Зміст наведених норм Конституції України як норм права прямої дії дозволяє суду дійти до переконання про те, що поки прояви практичної реалізації свободи віросповідання конкретного громадянина не ставлять під загрозу саму суть верховенства права та не загрожують знищенням або Держави Україна, або існуючого у державі правопорядку, то пріоритет у вирішенні юридичних колізій слід надавати релігійним аспектам.

Статтею 5 Закону України від 18.001.2001р. №2235-ІІІ "Про громадянство України" визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до ст. 5 цього закону і було прийнято Положення про паспорт громадянина України (затверджено постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ; далі за текстом - Положення №2503-ХІІ).

На підставі Положення №2503-ХІІ (у редакції Постанови Верховної Ради України від 02.09.1993р. №3423-XII) Кабінет Міністрів України постановою від 04.06.1994 року №353 (далі - Постанова №353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки) згідно з додатком.

У подальшому суспільні відносини з приводу документування громадян України паспортами громадян України були унормовані також і приписами Закону України від 20.11.2012р. №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі за текстом - Закон України №5492-VI).

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

На подальший розвиток норм Закону України №5492-VI Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 25.03.2015р. №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі за текстом - Постанова КМУ № 302).

У подальшому пунктом 2 розділу II Закону України від 14.07.2016р. №1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" (далі за текстом - Закон України №1474-VIII) було визначено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

Пунктом 7 розділу II Закону України №1474-VIII Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом було зобов`язано: подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів України у відповідність із цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На подальший розвиток норм Закону України №1474-VIII Урядом України була прийнята постанова КМУ від 26.10.2016 №745 (далі за текстом - Постанова КМУ №745) , якою внесені відповідні зміни до Постанови КМУ №302.

Постанова КМУ №745 набрала чинності з 01.11.2016р. і з цієї ж дати офіційно запровадила правило, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою №302.

На підставі Положення №2503-ХІІ (у редакції Постанови Верховної Ради України від 02.09.1993р. №3423-XII) Кабінет Міністрів України постановою від 04.06.1994 року №353 (далі - Постанова №353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки) згідно з додатком.

Постановою КМУ від 13.03.2013р. №185 «Деякі питання виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» постанову КМУ від 04.06.1994р. №353 було визнано такою, що втратила чинність.

Проте, постановою КМУ від 12.06.2013р. №415 Уряд України зупинив дію постанови КМУ від 13.03.2013р. №185, відновивши дію постанови КМУ від 04.06.1993р. №353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки) (зразка 1994 року).

Отже, на момент звернення заявника Положення №2503-ХІІ було чинним актом права.

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 названого Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, чинним на момент звернення заявника Положенням №2503-ХІІ було передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

При цьому, приписами пункту 13 Положення №2503-ХІІ установлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 3,5х4,5 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

З викладеного слідує, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства.

Поряд із цими актами права, суспільні відносини з приводу видачі особі паспорта громадянина України одночасно унормовувались і приписами Закону України від 20.11.2012р. №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі за текстом - Закон України №5492-VI).

Так, згідно зі ст. 13 означеного закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст.14 Закону України №5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Отже, вказаним Законом України №5492-VI також не виключена можливість видачі особі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Можливість оформлення паспорта громадянина України з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки передбачена також і п. 3 постанови КМУ від 25.03.2015р. №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України".

За приписами ч. 7 ст. 16 Закону України №5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Таким чином, перелік підстав для вчинення владним суб`єктом відмови у видачі приватній особі документа є вичерпним.

Перелік документів, які подаються із заявою про видачу паспорту, визначено Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (затверджений постановою КМУ №302 від 25.03.2015р.; далі за текстом - Порядок №302).

Так, відповідно до пунктів 13 і 35 Порядку №302 до переліку документів, які подаються для оформлення паспорту, зокрема, належать: свідоцтво про народження, 2 фотокартки розміром 35*45мм, оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з пунктом 13 глави ІІ "Порядок видачі, обміну паспорта і користування ним" Положення №2503-ХІІ, для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Суд також відмічає, що 03.04.2019р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015р. № 302», відповідно до якої пункт 3 Постанови № 302 доповнено абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року».

Згідно із пунктами 1, 2 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України (затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019р. №456, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за № 620/33591; далі за текстом - Порядок №456), цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абз.5 п.3 постанови КМУ від 25.03.2015р. №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови КМУ від 03.04.2019р. №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-XII у редакції постанови Верховної Ради України від 23.02.2007р. №719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Отже, вказаним Тимчасовим порядком визначений порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Приєднаними до справи документами засвідчені ті обставини, що звернення заявника не містило дефектів у складі та достовірності документів.

Відмова адміністративного органу мотивована виключно відсутністю відповідного рішення суду.

Будь-яких інших юридичних та фактичних мотивів в основу оскарженої відмови адміністративним органом не покладено.

Доказів того, що інтереси національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини вимагають документування заявника виключно паспортом громадянина України у формі картки матеріали справи не містять.

У справі відсутні також докази об`єктивної здатності завдання шкоди переліченим інтересам самим лише фактом документування заявника паспортом громадянина України у порядку Положення №2503-ХІІ.

На виконання ч.5 ст.242 КАС України суд зважає на правовий висновок постанови Верховного Суду від 05.09.2018р. по справі №826/9727/16 з приводу застосування п.4 ч.2 ст.245 КАС України, де указано, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №2340/2921/18).

Суд вважає, що з урахуванням тексту оскарженої відмови між учасниками справи відсутній спір з приводу будь-яких юридично значущих факторів, окрім відсутності рішення суду про право громадянина на отримання паспорта у порядку Положення №2503-ХІІ.

При цьому, згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тлумачення змісту ст.13 Конвенції надано Європейським судом з прав людини у низці рішень, зокрема: у рішенні від 29.06.2006р. по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом; у рішенні по справі "Дорани проти Ірландії" указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права; у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів" наголошено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними; у рішенні від 17.07.2008р. по справі "Каіч та інші проти Хорватії" відображено, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, позаяк протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту має бути ефективним та повинен забезпечити реальне відновлення порушеного суб`єктивного права чи захист ущемленого інтересу.

Беручи до уваги не спростовані у ході розгляду справи обставини існування у заявника релігійних переконань, які перешкоджають документуванню паспортом у формі картки, а також обставини належності, достовірності та достатності поданих заявником документів в обсязі матеріалів звернення, покладені в основу вчиненої відмови мотиви суб`єкта владних повноважень про саму лише обставину відсутності відповідного рішення суду, суд доходить до переконання про те, що з огляду на норми Положення №2503-ХІІ та Тимчасового порядку №456 у спірних правовідносинах порушене право заявника буде повністю та ефективно поновлене у спосіб зобов`язання владного суб`єкта видати паспорт громадянина України за зразком згідно з Положенням №2503-ХІІ.

Правильність такого судження підтверджується змістом правового висновку постанови Верховного Суду від 09.07.2019р. по справі №610/3417/19 (адміністративне провадження №К/9901/12352/19) та постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. по зразковій справі №806/3265/17.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності рішення (діяння) переліченим вище критеріям покладено на владного суб`єкта приписами ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми закону сформульовано у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), зі змісту якої випливає, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення та доведеність приватною особою факту порушення цим волевиявленням владних прав (охоронюваних законом інтересів).

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не повною мірою забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував неповно, норму права визначив неналежну, положення цієї норми права витлумачив невірно.

У спірних правовідносинах допущені владним суб`єктом недоліки у реалізації владної управлінської функції спричинили настання негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

Додатково суд зважає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 р. було затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, який розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року N 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. N 302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року N 719-V).

Вказаним Тимчасовим порядком визначений порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Отже, у випадку наявності у особи рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати цій особі паспорта громадянина України зразка 1994 року, орган ДМС має керуватися положеннями саме вказаного Тимчасового порядку.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

зультат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ч. 8 ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Балаклійського районного відділу, оформлену листом від 10.07.2023р. №6345-1660/6345-19.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Балаклійського районного відділу повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 04.07.2023р. з приводу видачі паспорта громадянина України у порядку Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ шляхом оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.