Справа № 200/3275/23
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2023 року Справа№200/3275/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік у кількості 26 діб, за 2022 календарний рік у кількості 16 діб, загальною кількістю 42 доби;

- зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік у кількості 26 діб, за 2022 календарний рік у кількості 16 діб, загальною кількістю 42 доби;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 98 діб;

- зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 98 діб;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2015 рік у кількості 1 доба, за 2016 рік у кількості 1 доба, за 2017 рік у кількості 1 доба, за 2018 рік у кількості 1 доба, за 2022 рік у кількості 11 діб, загальною кількістю 15 діб;

- зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2015 рік у кількості 1 доба, за 2016 рік у кількості 1 доба, за 2017 рік у кількості 1 доба, за 2018 рік у кількості 1 доба, за 2022 рік у кількості 11 діб, загальною кількістю 15 діб;

- зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2023 року по 29.05.2023 року (з урахуванням уточнень від 14.08.2023 року).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 07.11.2015 року по 01.05.2023 року проходив службу в лавах Національної поліції України, зокрема у ГУНП в Донецькій області, а з 26.08.2022 року по 01.05.2023 року - у ГУНП у м. Києві.

Позивач має статус учасника АТО з 2015 року, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 20.10.2015 року.

Зазначає, що позивачу при звільненні у травні 2023 року не було нараховано та сплачено компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 календарний, за 2022 календарний рік загальною кількістю 42 доби, компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік - 2023 роки загальною кількістю 98 діб, компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2015 рік, за 2016 рік, за 2018 рік, за 2022 рік загальною кількістю 14 діб, компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік, за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік загальною кількістю 4 доби.

Крім того, просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2023 року по 29.05.2023 року

Відповідно до відповіді на запит адвоката позивача від 29.05.2023 року за даними обліку ВПС УКЗ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 не використав щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки по 14 діб щорічно.

Згідно з довідкою ГУНП в Донецькій області від 06.09.2022 року ОСОБА_1 не використав щорічні чергові оплачувані відпустки за 2021 рік у кількості 40 діб та за 2022 рік у кількості 41 добу та щорічну додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до ч. 12.ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до довідки ВКЗ Печерського УП ГУНП у м. Києві від 01.05.2023 року невикористана щорічна чергова оплачувана відпустка за 2022 рік становить 16 діб та додаткова - 11 діб. За 2023 рік позивач чергову та додаткові відпустки не використовував.

За 2023 та 2022 роки відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач відпустку не використовував.

Зазначає, що за календарний 2021 рік ОСОБА_1 використано 14 діб основної оплачуваної відпустки, у якій позивач перебував у грудні 2022 року. За календарний 2022 рік ОСОБА_1 використано 14 діб основної оплачуваної відпустки, у якій позивач перебував у квітні 2023 року.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової та додаткової відпустки як учасник бойових дій.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідач надав письмовий відзив від 29.07.2023 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в поліції визначається виключно Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Так, згідно вимог статті 92 Закону № 5 80-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Наголошує, що не порушував прав позивача, оскільки відпустки надавались останньому у періоди та у кількості діб, які були зазначенні позивачем у рапортах. Позивачу жодного разу не було відмовлено у наданні відпустки, як щорічної основної так і додаткової, що не заперечується самим ОСОБА_1 .

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 07.11.2015 року по 01.05.2023 року проходив службу в органах Національної поліції України, зокрема спочатку у ГУНП в Донецькій області, а з 26.08.2022 року по 01.05.2023 року - у ГУНП у м. Києві, що підтверджується послужним списком позивача.

Позивач має статус учасника АТО з 2015 року, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 20.10.2015 року.

Відповідно до наказу відповідача №705 о/с від 01.05.2023 року на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві було звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит Управління кадрового забезпечення ГУНп в Донецькій області від 29.05.2023 № 9/12/01-2023, за даними обліків ВПС УКЗ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 за період з 2015 до 2019 не використав оплачувані відпустки:

-у 2015 році - не використано частину основної оплачуваної відпустки у кількості 3 діб; не використано додаткову оплачувану відпустку у кількості 1 доби; додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у кількості 14 діб за 2015 рік не використано;

-у 2016 році - не використано частину основної оплачуваної відпустки у кількості 1 доби; додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у кількості 14 діб за 2016 рік не використано;

-у 2017 році - не використано частину основної оплачуваної відпустки у кількості 1 доби; додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у кількості 14 діб за 2017 рік не використано;

-у 2018 році - не використано частину основної оплачуваної відпустки у кількості 1 доби; додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у кількості 14 діб за 2018 рік не використано;

-у 2019 році - не використано додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у кількості 14 діб за 2017 рік не використано.

Згідно із довідкою ГУНП у Донецькій області від 06.09.2022 № 845/101/01-22 - відповідно до даних електронної бази АІПС «ОВС Облік особового складу» ГУНП в Донецькій області обліків майор поліції ОСОБА_1 , заступник начальнику відділу поліції - начальник сектору кримінальної поліції відділу поліції № З Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області:

-щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 40 діб не використав;

-щорічну чергову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 41 доби не використав;

-додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до ч. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік не використав.

Згідно з даними довідки від 01.05.2023 ВКЗ Печерського УП ГУНП у м. Києві невикористана щорічна чергова оплачувана відпустка позивача за 2022 рік становить 16 діб та додаткова 11 діб. За 2023 рік щорічну чергову та додаткову оплачувані відпустки не використовував. За 2023 та 2022 роки відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відпустку не використовував.

Отже, за календарний 2021 рік ОСОБА_1 використано 14 діб основної оплачуваної відпустки, у якій позивач перебував у грудні 2022 року. За календарний 2022 рік ОСОБА_1 використано 14 діб основної оплачуваної відпустки, у якій позивач перебував у квітні 2023 року.

У зв`язку із звільненням 29.05.2023 ГУНП у м. Києві було здійснено розрахунок з ОСОБА_1 , зокрема сплачено 14 266,74 грн. компенсації за невикористану основну відпустку за 2023 рік; 114 453,05 грн. - одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських від 06.04.2016 № 260.

Спірним у цій справі є право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової оплачуваної відпустки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2023 роки.

Перевіряючи правомірність дій відповідача, суд виходить з наступного.

Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України №260 від 06.04.2016 року (далі - Порядок №260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Враховуючи таке правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Аналогічні правові висновки щодо регулювання аналогічних спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 та від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звільнення зі служби в поліції позивач не використав щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 календарний рік у кількості 26 діб, за 2022 календарний рік у кількості 16 діб, загальною кількістю 42 доби, а також щорічну додаткову оплачувану відпустку за вислугу років за 2015 рік у кількості 1 доба, за 2016 рік у кількості 1 доба, за 2017 рік у кількості 1 доба, за 2018 рік у кількості 1 доба, за 2022 рік у кількості 11 діб, загальною кількістю 15 діб та компенсацію за вказані невикористані календарні дні відпусток при звільненні з поліції не отримав.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за 57 невикористаних календарних днів щорічних відпусток (тривалістю 42 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки).

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність правових підстав для виплати спірної грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за попередні роки.

Стосовно компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки у кількості 98 днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19.

Таким чином, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2023 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, тому позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2023 року по 29.05.2023 року суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, непоширення норм КЗпП України на поліцейських чи військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських чи військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спор.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення поліцейських чи військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд робить висновок про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Враховуючи норми ч. 2 ст. 116 КЗпП України, відповідач мав провести розрахунок з ОСОБА_1 у день звільнення - 01.05.2023 року, проте частково виконав розрахунок (за виключенням виплати компенсації за невикористану відпустку) 29.05.2023 року.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №240/11214/19, від 24.12.2020 у справі №340/401/20, від 05.08.2020 у справі №826/20350/16, від 15.07.2020 у справі №824/144/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 26.06.2019 у справі №826/15235/16, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

При цьому, суд враховує, що за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, у редакції, чинній на час спірних правовідносин (далі по тексту - Порядок №100).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2023 року по 29.05.2023 року також підлягають задоволенню.

На підставі зазначеного, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік у кількості 26 діб, за 2022 календарний рік у кількості 16 діб, загальною кількістю 42 доби.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік у кількості 26 діб, за 2022 календарний рік у кількості 16 діб, загальною кількістю 42 доби.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 98 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 98 діб.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2015 рік у кількості 1 доба, за 2016 рік у кількості 1 доба, за 2017 рік у кількості 1 доба, за 2018 рік у кількості 1 доба, за 2022 рік у кількості 11 діб, загальною кількістю 15 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2015 рік у кількості 1 доба, за 2016 рік у кількості 1 доба, за 2017 рік у кількості 1 доба, за 2018 рік у кількості 1 доба, за 2022 рік у кількості 11 діб, загальною кількістю 15 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2023 року по 29.05.2023 року

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14 серпня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова