Справа № 500/2533/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2533/23

14 серпня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка оголошена з 24.02.2022 Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у відповідності до абзацу 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яка оголошена з 24.02.2022 Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у відповідності до абзацу 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з підстав необхідності догляду за бабусею - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю першої групи (підгрупа Б) та потребує згідно медичних висновків постійного стороннього догляду. Вказує, що інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд немає, позаяк мати позивача (дочка особи що потребує постійного стороннього догляду) з 2021 року перебуває закордоном у Республіці Польща, а син особи що потребує постійного стороннього догляду є особою з інвалідністю третьої групи, тобто позбавлений можливості здійснювати такий догляд за станом здоров`я.

Відповідач, за результатом розгляду поданої заяви, відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки, з наданих позивачем до заяви документів, відповідач дійшов висновку про наявність «інших осіб, які можуть здійснювати догляд», а саме: такий догляд на переконання відповідача може здійснювати дочка особи з інвалідністю, на яку статтею 202 Сімейного кодексу України покладено такий обов`язок, позаяк факт виїзду її закордон не є підставою для виникнення умов неможливості забезпечити такий догляд, та як наслідок необхідності надання такого догляду саме позивачем, що у свою чергу є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Вважаючи таку відмову суб`єкта владних повноважень протиправною, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 31.05.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

14.06.2023, на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що ним правомірно прийнято рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки для надання такої, згідно вимог абзацу 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», повинні існувати сукупність обставин, а саме: факт «постійної зайнятості за особою певної категорії, а також відсутність інших осіб, які «можуть» здійснювати такий догляд.

Відповідач зазначає, що під час розгляду питання надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації було встановлено, що доказів «постійної» зайнятості у догляді за особою з інвалідністю першої групи підгрупа Б (бабусею), як-от отримання ним компенсації за надання соціальних послуг таким особам на непрофесійній основі, позивачем не надано. При цьому, доводи позивача про відсутність осіб, які можуть здійснювати догляд за бабусею відповідачем також не взято до уваги, оскільки на його переконання, виїзд дочки особи, яка потребує догляду, у Республіку Польща, не є підставою для звільнення її від обов`язку доглядати за власною матір`ю, встановленого статтею 202 Сімейного кодексу України. Просив у задоволенні позову відмовити (арк. справи 44-48).

19.06.2023 на адресу суду надійшов примірник відзиву у паперовому варіанті (арк. справи 46-56).

29.06.2023 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому він окрім іншого зазначив, що на його думку, виїзд дочки особи, яка потребує догляду закордон є доказом неможливості здійснювати відповідний догляд за такою особою, позаяк дохід, отриманий дочкою закордоном, є єдиним джерелом забезпечення хворих членів сім`ї, так як виплати з бюджету таким особам є мінімальними та недостатніми для їх утримання. Просив позов задовольнити (арк. справи 53-61).

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статі 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування в основній щорічної відпустки головуючої судді у даній справі, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 25) та зареєстрований з 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 26, 27).

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

22.03.2023, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка оголошена з 24.02.2022 Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у відповідності до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка висновком за медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд).

Так, як слідує з матеріалів судової справи, позивач є онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. справи 22), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 24).

Відповідно до Довідки від 25.10.2022 Серії 12 ААВ №676180 до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи Б за загальним захворюванням з потребою стороннього догляду, інвалідність встановлена довічно (арк. справи 17).

Відповідно до Заключення ЛКК №3/644 від 20.03.2023 КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю першої Б групи, за станом здоров`я не здатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду терміном на 1 рік (арк. справи 15).

Відповідно до Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №3/644 від 20.03.2023, який надано лікарською консультативною комісією КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, ОСОБА_2 , рекомендовано соціальну послугу, а саме: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (арк. справи 16).

Відповідно до Заключення ЛКК №1/642 від 20.03.2023 КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, позивач - ОСОБА_1 , терапевтично здоровий та за станом здоров`я може надавати соц. послуги постійно, терміном на 1 рік (арк. справи 14).

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 22.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 щодо громадянина ОСОБА_1 , який складено комісією у складі депутата Чортківської міської ради та двох осіб (сусідів), встановлено, що ОСОБА_1 проживає в квартирі, що складається з трьох кімнат житловою площею 41,7 кв.м., яка належить ОСОБА_3 . В квартирі проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (пенсіонер, особа з інвалідністю першої групи) та ОСОБА_3 (пенсіонер). Комісія встановила, що ОСОБА_1 дійсно проживає по АДРЕСА_1 з бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_3 . По даній адресі більше ніхто не прописаний та не проживає (арк. справи 29).

Відповідно до матеріалів судової справи, особа з інвалідністю - ОСОБА_2 , у шлюбі з ОСОБА_3 (свідоцтво про одруження НОМЕР_1 ) в якому у них народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. справи 19, 30-31).

Вказані особи не проживають з особою з інвалідністю (матір`ю) - ОСОБА_2 , оскільки, згідно змісту позовної заяви та копії паспорта громадянина України ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_2 (04.06.2018) та є особою з інвалідністю третьої групи відповідно до наданих доказів, а ОСОБА_6 відповідно копії закордонного паспорта громадянина України та карти побуту Республіки Польща, - з 05.05.2021 знаходиться на території Республіки Польща (арк. справи 34-36).

Як слідує з матеріалів справи та не спростовується сторонами, звертаючись до відповідача із заявою від 22.03.2023 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка оголошена з 24.02.2022 Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у відповідності до абзацу 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - позивачем надано вищезазначені документи в якості підтвердження існування обставин для надання відстрочки за визначеною абзацом 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підставою.

ІНФОРМАЦІЯ_3, листом від 24.03.2023 №5115, за результатом розгляду вказаної заяви, відмовив ОСОБА_1 у наданні відстрочки згідно доданих позивачем документів, та вказав, що відповідно до наданих документів є інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, а саме: дочка, а згідно статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (арк. справи 13).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», протиправними позивач звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, востаннє з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ).

У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

За змістом частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В частині сьомій статті 1 Закону №2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, зокрема, згідно з частиною першою статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;

- жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років;

- жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

- усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років;

- зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

- які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

- працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України;

- інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Водночас, особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах 4 - 12 частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

- здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

- наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

- жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа: військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

- працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

- осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

- осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Особи, зазначені в абзацах 4-8 частини другої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

З аналізу вищезазначених норм Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що визначений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації є вичерпний та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.

Так, як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до абзацу 12 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ як особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Зі змісту абзацу 12 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ слідує, що особою має бути дотримано дві обставини для відстрочки від призову під час мобілізації за вказаною підставою, а саме: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

В підтвердження першої обставини «особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду», позивачем представлено такі документи, а саме:

- Довідку від 25.10.2022 Серії 12 ААВ №676180 до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно якої ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи Б за загальним захворюванням з потребою стороннього догляду, інвалідність встановлена довічно (арк. справи 17);

- Заключення ЛКК №3/644 від 20.03.2023 КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю першої Б групи, за станом здоров`я не здатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду терміном на 1 рік (арк. справи 15);

- Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №3/644 від 20.03.2023, який надано лікарською консультативною комісією КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, згідно якого ОСОБА_2 , рекомендовано соціальну послугу, а саме: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (арк. справи 16);

- Заключення ЛКК №1/642 від 20.03.2023 КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, відповідно до якого позивач терапевтично здоровий та за станом здоров`я може надавати соц. послуги постійно, терміном на 1 рік (арк. справи 14);

- Акт обстеження матеріально-побутових умов від 22.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого позивач з ОСОБА_2 , бабусею (пенсіонер, особа з інвалідністю першої групи) та ОСОБА_3 , дідусь (пенсіонер) (арк. справи 29).

Суд зазначає, що вказані документи підтверджують те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи Б за загальним захворюванням з потребою стороннього догляду, а позивач - ОСОБА_1 є одним із тих, хто може за станом здоров`я та за місцем проживання претендувати на здійснення догляду за ОСОБА_2 (бабусею).

Проте, суд звертає увагу, що вказані документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 12 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Так, як вказано у тексті самих же документів, які надав позивач, він терапевтично здоровий та за станом здоров`я може надавати соціальні послуги постійно, терміном на 1 рік.

Натомість, згідно із преамбулою Закону України «Про соціальні послуги» саме цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах. Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Статтею 15 Закону України «Про соціальні послуги» визначено порядок ведення та внесення відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг щодо надавачів та отримувачів таких соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать:

1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення;

2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації;

3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.

До надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

З аналізу вищенаведених норм закону слідує, що особи, які у встановленому законом порядку визнані такими, що потребують стороннього постійного догляду, є соціально захищеними державою, а надання їм такого захисту, зокрема і в частині постійного догляду особами з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, - здійснюється і передбаченому законом порядку, а отже - підтверджується відповідними доказами, зокрема, але не виключно, - актами про встановлення факту здійснення постійного догляду за особами з інвалідністю I чи II групи, яка потребує постійного догляду, доказами отримання компенсації за догляд за такою особо, тощо.

Будь-яких доказів у підтвердження зайняття позивачем постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, - сторонами не представлено, а судом не здобуто.

При цьому, на переконання суду, надані позивачем до матеріалів судової справи документи можуть свідчити зокрема, про те, що він є особою з числа членів сім`ї, яка може претендувати на здійснення постійного догляду за бабусею, яка є визнаною у передбачений законом спосіб особою з потребою у постійному догляді, однак не є достатніми для підтвердження обставин фактичного його здійснення.

В підтвердження другої обставини щодо вимог абзацу 12 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, а саме: відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, позивачем надано докази щодо того, що особа з інвалідністю - ОСОБА_2 , у шлюбі з ОСОБА_3 має двоє дітей, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. справи 19, 30-31). Однак, діти не можуть доглядати за матір`ю, оскільки син - є особою з інвалідністю третьої групи, а дочка більше року проживає закордоном.

Надаючи оцінку таким доводам суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

З огляду на зазначене, піклування та догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 є конституційним обов`язком її доньки ОСОБА_6 (матері позивача) та ОСОБА_5 сина (дядька позивача).

З матеріалів справи слідує, що син особи з інвалідністю ОСОБА_2 є сам особою з інвалідністю, а тому, на переконання суду, він не може розглядатись як той, хто може здійснювати саме постійний догляд за особою з інвалідністю першої Б групи.

Разом з тим, щодо матері позивача та дочки особи з інвалідністю ОСОБА_2 , яка проживає за межами України, то суд зазначає, що доказів того, що вона не може здійснювати постійних догляд за матір`ю позивача, - суду не представлено, а судом не здобуто.

При цьому, покликання сторони позивача на те, що виїзд закордон його матері здійснено виключно з метою заробітку і є тією обставиною, що унеможливлює здійснення догляду за бабусею, - суд оцінює критично, та зазначає, що сторонами не надано доказів неможливості працевлаштування матері позивача на території України та/або доказів у підтвердження недостатності наявних доходів членів сім`ї, у співвідношенні до витрат, в тому числі пов`язаних, з утриманням особи з інвалідністю ОСОБА_2 , як про це зазначає позивач.

Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для надання військовозобов`язаній особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених абзацом 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - лежить саме на такій особі.

Однак, за наявними в матеріалах судової справи доказами, позивачем не доведено, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, з огляду на що суд дійшов висновку, що у позивача було відсутнє право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на момент звернення до відповідача із відповідною заявою.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного суду є захист порушених прав фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно позовні вимоги не можуть бути спрямовані у майбутнє, оскільки задоволення такого позову буде суперечити меті і завданню адміністративного судочинства. Тому суд вважає, що порушене право підлягає захисту станом на час вирішення справи, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд, проаналізувавши позовні вимоги та з`ясувавши всі обставини справи та оцінивши докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область, 48501, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.