Справа № 580/4579/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Черкаси

14 серпня 2023 року справа № 580/4579/23

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні (без виклику учасників справи в судове засідання) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тальнівської міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

08 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Тальнівської міської ради, в якій просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 110200,09 грн середнього заробітку без вирахування податків та обов`язкових платежів.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року, його з 09 січня 2023 року поновлено на посаді завідувача сектором внутрішнього аудиту фінансового управління Тальнівської міської ради шляхом видачі розпорядження міського голови від 09 січня 2023 року №6-Рк. Присуджено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 травня 2021 рокупо 21 червня 2022 року в сумі 218 858 (двісті вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 92 копійки. Виданням наказу про поновлення позивача на посаді 09 січня 2023 року відповідач затримав виконання рішення суду від 05 грудня 2022 року на 143 робочі дні. Тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки такого виконання.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Розглядаючи вказану адміністративну справу, суд дійшов висновку про залишення вказаного позову без розгляду з огляду на таке.

Статтею 370 КАС України чітко встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Згідно до положення статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз положень статті 236 Кодексу законів про працю України дає підстави для висновку, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Норма статті 236 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина перша статті 233 КЗпП України).

Отже, до моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають.

Вказаний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №461/1303/19, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, оскільки позивача на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21.06.2022, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі №580/11586/21 поновлено на посаді 09.01.2023, а позов поданий 08.06.2023, то позивач пропустив строк звернення в суд з цим позовом.

Крім того, суд звертає увагу, що зволікання позивача із зверненням до суду в частині зазначених вимог суттєво впливає і на суми виплат, призводячи до необґрунтованих витрат бюджету.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки факт пропуску строку звернення до суду встановлений судом після відкриття провадження в адміністративній справі, суд залишає позову заяву без розгляду.

Керуючись статтями 240-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тальнівської міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО