Справа № 120/10963/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 серпня 2023 р. Справа № 120/10963/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив військову службу на посаді старшого офіцера відділу технічного забезпечення військ зв`язку та інформаційних систем штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 02.04.2020 № 64 посаду здав та був виключений зі списків особового складу частини з 02.04.2020 року.

Позивач вказує, що відповідно до норм чинного законодавства України на день звільнення, тобто станом на 02.04.2020 року, відповідач повинен був розрахувати позивача по усім видам забезпечення. Однак, остаточний розрахунок позивач отримав лише 22.12.2022 року, у зв`язку із виконанням відповідачем судового рішення.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач провів лише 22.12.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, а саме з 02.04.2020 по 22.12.2022.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору та витребувано у відповідача додаткові докази.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення адміністративного позову. Зокрема, відповідач вказує, що норми КЗпП України на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, не поширюється, оскільки поняття заробітної плати та грошового забезпечення не є тотожними та врегульовані різними законодавчими актами.

Крім того зазначає, що чинним законодавством України та нормативно-правовими документами, які передбачають порядок фінансування, нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, не визначено взагалі такого поняття як середній заробіток, який неможливо вирахувати для кожного окремого військовослужбовця в силу специфічності порядку формування для військовослужбовців посадових грошових окладів, надбавок та інших видів грошового забезпечення.

Таким чином, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що даний позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки Вінницьким окружним адміністративним судом вже прийнято рішення у спорі між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 120/19646/21-а.

Надаючи оцінку заявленому клопотанню, суд зазначає наступне.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року у справі № 120/19646/21-а визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні із служби з 02.04.2020 по 28.12.2021 включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні із служби з 02.04.2020 по 28.12.2021 включно в сумі 82356,60 грн. (вісімдесят дві тисячі триста п`ятдесят шість гривень 60 копійок).

Однак, в даному рішенні вирішувалось питання стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з невиплатою індексації грошового забезпечення позивача, яку йому було виплачено відповідачем лише на виконанням рішення суду у справі № 120/5318/21-а в сумі 82370,85 грн.

В той же, час в даній справі позивач оскаржує дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні із служби з 02.04.2020 по 22.12.2022 включно у зв"язку з невиплатою в повному обсязі грошового забезпечення, яке було виплачено відповідачем в сумі 80425,50 грн. лише на виконанням рішення суду в справі № 120/18732/21-а.

Таким чином, справи № 120/10963/22 та 120/19646/21-а пов`язані між собою сторонами та предметом, однак підстави звернення до суду в цих справах різні, в тому числі і період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні із служби.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відтак, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Відтак, суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого офіцера відділу технічного забезпечення військ зв`язку та інформаційних систем штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 30 березня 2020 року № 203 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 02 квітня 2020 року № 64 позивача з 02 квітня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області.

Позивач вказує, що при звільненні не отримав повного розрахунку, оскільки за період з 29.01.2020 року по день звільнення відповідач неправильно встановив позивачу розмір посадового окладу та окладу за військове звання, що призвело до виплати грошового забезпечення та інших виплат при звільненні у значно меншому розмірі, ніж належало.

Так, виплату грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 по 02.04.2020 (день виключення зі списків особового складу частини у зв`язку з звільненням з лав Збройних Сил України) неправомірно здійснено із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, тому за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року у справі № 120/18732/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 02.04.2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 45 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного судового рішення відповідач 22.12.2022 року здійснив виплату перерахованого грошового забезпечення позивача в сумі 80425,50 грн.

Наведені обставини підтверджені платіжними документами та сторонами не оспорюються.

Позивач вважає дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 02.04.2020 по 22.12.2022 протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що виникли між сторонами, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Особливим способом реалізації права на працю є проходження військової служби за контрактом.

Однією з встановлених державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Однак, Законом № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116-117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовій позиції щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, наведеній у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16 та від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Відтак, норми трудового законодавства підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне проведення розрахунку під час звільнення, суд зазначає таке.

Метою встановлення передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності роботодавця є захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

У цій справі судом встановлено, що при звільнені відповідачем проведено з позивачем остаточний розрахунок у загальній сумі 330964,00 грн.

В той же час, обчислення грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 45 дні відпустки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, перерахунок грошового забезпечення здійснено станом на 02.04.2020 здійснено невірно. Виплата вказаного грошового забезпечення позивача здійснена на виконання рішення суду 22.12.2022 в сумі 80245,50 грн.

Період затримки (прострочення) виплати тривав з 03.04.2020 ( наступний день після звільнення ) по 21.12.2022 ( включно ) та складає 993 календарних днів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки - розрахунку, середньоденна заробітна плата позивача за останні два повні календарні місяці, що передували звільненню, дорівнює 689,51 грн.

Середній заробіток за період з 03.04.2020 ( наступний день після звільнення ) по 21.12.2022 ( включно ) складає 684683,43 грн. (993дні х 689,51 грн).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).

Встановлено, що позивачу невчасно виплачено перераховану суму грошового забезпечення в загальній сумі 80425,50 грн.

В свою чергу, сума всіх коштів, виплачених позивачу при звільненні, склала 533559,51 грн. ( відповідно до наданої відповідачем довідки від 16.01.2023 №26 ), а середній заробіток за період з 03.04.2020 ( наступний день після звільнення ) по 21.12.2022 ( включно ) складає 684683,43 грн. (993дні х 689,51 грн).

За вказаних обставин справи, з огляду на правову позицію судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладену в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в постановах від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, суд дійшов висновку, що при розгляді цього спору необхідно застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України.

В разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. Розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Належні до виплати позивачу суми остаточного розрахунку складають 696355,86 грн., тобто 100% ( 80425,50 грн. - перераховане грошове забезпечення на виконання рішення суду у справі № 120/18732/21-а +533559,51 грн. кошти виплачені при звільненні + 82370,85 - кошти перераховані на виконання рішення суду в справі №120/5318/21 та №120/5528/20).

Несвоєчасно виплачені 80425,50 грн. грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі № 120/18732/21-а у складі всіх належних до виплати позивачу сум остаточного розрахунку складають 11,55% ( 80425,50 грн грн. х 100 /696355,86 грн. ).

Повна сума середнього заробітку за період з 03.04.2020 ( наступний день після звільнення ) по 22.12.2022 ( включно ) складає 684683,43 грн. (100%), а 11,55% від повної суми середнього заробітку дорівнює 79080,93 грн.

Наведене правозастосування відповідає правовим висновкам, висловленим Верховним Судом у постановах від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 20.01.2021 у справі № 240/12238/19.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, за результатами дослідження усіх обставин справи, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, суд дійшов висновку про відповідність суми 79080,93 грн. принципам розумності, справедливості та пропорційності встановлених заходів відповідальності.

Визначаючись щодо способу захисту порушених прав позивача, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні у сумі 79080,93 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову відповідно до вищенаведених мотивів.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.04.2020 по 22.12.2022 року включно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.04.2020 по 22.12.2022 року включно в сумі 79080,93 грн. (сімдесят дев"ять тисяч 80 гривень 93 копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна