Справа № 420/784/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/784/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДПС в Одеській області (надалі відповідач), в якій позивач просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 лютого 2020 року за № ф-79575-17-У стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код: НОМЕР_1 , і припинити та скасувати нарахування штрафних санкцій, пені та заборгованості за ЄСВ.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 09.01.2023 року отримала лист (наручно) про відкриття виконавчого провадження ВП №68158021 від 14.01.2022 року про примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 року №ф-79575-17-У про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску. Після чого, позивачка звернулась до відповідача та з`ясувала, що 12.02.2020 року було складено податкову вимогу та нарахування проводились за період з 2017 по 2020 роки.

Вважаючи вказану податкову вимогу протиправною, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Так, позивачка у позові вказує, що у вищевказаний період вона не могла займатись підприємницькою діяльністю, так як отримувала дохід найманого працівника згідно довідки Пенсійного фонду України, з якого сплачений єдиний соціальний внесок.

Окрім того, позивач звертає увагу на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) нараховується внесок відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. На думку позивача, оскільки податковий орган не проводив перевірку стосовно позивача, а відомості з інтегрованої картки платника не є самостійною підставою для формування та надіслання вимоги, то остання є протиправною.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 року позовну заяву залишено без руху.

26.01.2023 року від позивача до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 31.01.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/784/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області інформацію на підставі яких даних сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 лютого 2020 року за № ф-79575-17 стосовно ОСОБА_1 , та за які періоди нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 30845,23 грн., доказів направлення оскаржуваної вимоги на адресу позивача; від ОСОБА_1 - докази про перебування у трудових відносинах у період з 2018 року по 2020 рік (тобто, застрахованою особою, за яку єдиний внесок сплачував її роботодавець). Зупинено провадження у справі до отримання витребуваних доказів.

21.04.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист, разом з яким на виконання ухвали суду про витребування доказів подано Довідку ПФУ з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) ОСОБА_1

03.05.2023 року до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання з поясненнями на виконання ухвали суду про витребування доказів.

У поданому клопотанні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що згідно реєстраційних та облікових даних дата взяття на облік ФОП ОСОБА_2 29.08.2012 року, дата проведення державної реєстрації припинення 26.01.2022, стан платника податків 11-припинено, але не знято з обліку, у період з 02.01.2013 по 26.01.2022 перебувала на загальній системі оподаткування, дата взяття на облік платником єдиного соціального внеску 28.02.2012 року.

Згідно ІКП ОСОБА_2 по платежу КБК 71040000 для фіз. осіб підпр., у т.ч. які обрали спр. сист. оподат. Та осіб, які проводять незалежну проф. діяльн. за видом бюджету 70 (цільові фонди) у період з 01.01.2017 по 19.01.2011 в автоматичному режимі проведені операції по нарахуванню єдиного внеску, а саме:

09.02.2018 року 8448, 00 грн. нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік;

19.04.2018 року 2457, 18 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 1 квартал 2018 року;

19.07.2018 року 2457, 18 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 2 квартал 2018 року;

19.10.2018 року - 2457,18 грн. нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 3 квартал 2018 року;

21.01.2019 року - 2457,18 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 4 квартал 2018 року;

19.04.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 1 квартал 2019 року;

19.07.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 2 квартал 2019 року.

21.10.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 3 квартал 2019 року;

20.01.2020 року - 2754,18 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 4 квартал 2019 року;

21.04.2020 року - 2078,12 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 1 квартал 2020 року;

20.07.2020 року - 1039,06 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 2 квартал 2020 року;

19.10.2020 року - 3178,12 грн. - нараховано ФО-П, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування за 3 квартал 2020 року;

19.01.2021 року - 2200 грн. - нараховано ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 4 квартал 2020 року.

На підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 року № Ф-79575-17У.

Відповідач зазначає, що нарахування єдиного внеску проведено відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-УІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, із змінами і доповненнями (у редакції, що діяла до 01.01.2021 року).

Відповідач наголошує, що у розумінні ст. 7 Закону №2464 базою нарахування єдиного внеску є отримані доходи (кожний отриманий дохід є окремою базою нарахування єдиного внеску). Відносно фізичної особи - підприємця з 01.01.2017 року вказаним Законом внесені зміни до бази нарахування єдиного внеску та встановлено, що базою нарахування є не тільки дохід фізичної особи - підприємця, а сам факт реєстрації фізичної особи - підприємцем без отримання доходу за певний період. Так, якщо фізична особа - підприємець не отримала дохід у звітному році, то такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим законом (п.2 ч.І ст.7 Закону №2464).

Таким чином, відповідач вважає, що отримана позивачем заробітна плата як найманого працівника та факт реєстрації його фізичною особою - підприємцем без отриманого від підприємницької діяльності доходу є різними базами нарахування єдиного внеску, які не виключають один одного. Тобто, якщо фізична особа - підприємець з 01.01.2017 року застосовує загальну систему оподаткування і не є пенсіонером за віком або інвалідом, то вона не звільняється від обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати ЄСВ на загальних підставах.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 21.06.2023 року судом витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області детальний розрахунок по боргу платника єдиного внеску зазначеного в оскаржуваній податковій вимозі від 12 лютого 2020 року за № ф-79575-17 та зобовязано надати інформацію, за які періоди нарахована позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 30845,23 грн. Зобов`язано відповідача надати витребувані судом докази до 17 липня 2023 року. Зупинено провадження у справі до отримання витребуваних доказів.

17.07.2023 року відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів подано розрахунок заборгованості зі сплати єдиного внеску та витяг з ІКПП.

Ухвалою суду від 10.08.2023 року поновлено провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивачка - ОСОБА_3 після одруження 14.02.2018 року змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 28.08.2012 року була зареєстрована як фізична особа підприємець сімейного фермерського господарства та перебувала на обліку у ГУ ДПС в Одеській області, Білгород-Дністровська ДПІ.

26.01.2022 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 за власним рішенням.

Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року, якою позивачу нараховано заборгованість в сумі 30845,23 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

09.01.2023 року позивачка отримала постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП68158021 з виконання вимоги №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ГУ ДПС в Одеській області боргу (недоїмки) в розмірі 30845,23 грн., з якої дізналась про існування самої Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року.

Однак, не погоджуючись з Вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

У своїх доводах позивачка посилається на те, що у період за який їй, згідно Вимоги №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року, нараховано недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вона не займалась підприємницькою діяльністю, так як отримувала дохід найманого працівника згідно довідки Пенсійного фонду України, з якого вже сплачений єдиний соціальний внесок.

Натомість відповідач посилався на те, що отримана позивачем заробітна плата як найманого працівника та факт реєстрації його фізичною особою - підприємцем без отриманого від підприємницької діяльності доходу є різними базами нарахування єдиного внеску, які не виключають один одного. Тобто, якщо фізична особа - підприємець з 01.01.2017 року застосовує загальну систему оподаткування і не є пенсіонером за віком або інвалідом, то вона не звільняється від обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати ЄСВ на загальних підставах.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 2464-VI)

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2464-VI, включно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як встановлено судом, 28.08.2012 року позивачка була зареєстрована як фізична особа підприємець. 26.01.2022 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 за власним рішенням.

01 січня 2017 року набув чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пунктів 2-3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно ч.5 ст.8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками, у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Суд зазначає, що статтею 6 Закону № 2464-VI визначені права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема, відповідно до пункту 1 та 4 частини 2 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначений статтею 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 3 ст. 9).

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 4 ст. 9).

У відповідності з абз. третім частини восьмої статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI).

При цьому, відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Вирішуючи даний спір, судом встановлено, що сторонами не заперечується сама наявність у фізичних осіб-підприємців обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі, починаючи з 01 січня 2017 року незалежно від отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до матеріалів справи та в силу приписів вищенаведених законодавчих норм, ФОП ОСОБА_2 , підприємницька діяльність якої офіційно припинена 26.01.2022 року, з 01.01.2017 року по 25.01.2022 року вважалась платником єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ.

Водночас, надаючи оцінку правомірності спірній Вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року, суд зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявний витяг Довідка з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 .

З даних з Реєстру застрахованих осіб, у графі Відомості про страхувальників застрахованої особи зазначено про наявність таких, а саме:

Код 00480922 АТ ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ ГЕМОПЛАСТ;

Код 03194789 Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради;

Код 43686993 Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради.

У графі Відомості за звітний рік наявна така інформація:

2018 рік:

з 1 по 5 місяць сума заробітку 0, 00 грн., кількість днів стажу у місяць 0, позначка про сплату єдиного внеску Ні.

з 6 по 12 місяць сума заробітку 3723,00 грн. за кожний місяць, кількість днів стажу у місяць 30, 31, 31, 30, 31, 30, 31 відповідно, позначка про сплату єдиного внеску Так. Страхувальник: Код 03194789 (Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради).

2019 рік:

з 1 по 12 місяць сума заробітку 4173,00 грн. за кожний місяць, кількість днів стажу у місяць 31, 28, 31, 30, 31, 30, 31, 31, 30, 31, 30, 31 відповідно, позначка про сплату єдиного внеску Так. Страхувальник: Код 03194789 (Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради).

2020 рік:

з 1 по 7 місяць сума заробітку 4723,00 грн. за кожний місяць, кількість днів стажу у місяць 31, 29, 31, 30, 31, 30, 31 відповідно, позначка про сплату єдиного внеску Так. Страхувальник: Код 03194789 (Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради). 8 місяць сума заробітку 4723,00 грн., з 9 по 12 місяць сума заробітку 5000, грн. за кожний місяць, кількість днів стажу у місяць 31, 30, 31, 30, 31 відповідно, позначка про сплату єдиного внеску Так. Страхувальник: Код 43686993 Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради.

2021 рік:

з 1 по 4 місяць сума заробітку 6000,00 грн. за кожний місяць, 5 місяць сума заробітку 3677, 00 грн., кількість днів стажу у місяць 31, 28, 31, 30, 19 відповідно, позначка про сплату єдиного внеску Так. Страхувальник: Код 43686993 Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради.

Таким чином, у період з 01.06.2018 по 31.12.2018 рр., з 01.01.2019 по 31.12.2019 рр., з 01.01.2020 по 31.12.2020 рр., з 01.01.2021 по 19.05.2021 рр. позивачка була найманим працівником та сплата єдиного внеску за неї здійснювалась страхувальниками роботодавцями (Страхувальник: Код 03194789 - Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради; Страхувальник: Код 43686993 Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради).

Надаючи оцінку наведеному, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, а саме, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI, не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 за результатами розгляду касаційної скарги у адміністративній справі № 440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до змісту якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

В ухвалі від 29 травня 2023 року по справі № 240/35302/21 Верховний Суд зазначив, що відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, не відбулось.

Як встановлено судом, оскаржуваною вимогою позивачу визначено суми зобов`язань зі сплати єдиного внеску із розміру мінімального страхового внеску за період реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, за який вона мала обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску.

Згідно наданого відповідачем Розрахунку заборгованості по єдиному соціальному внеску ФОП ОСОБА_2 станом на 21.01.2020 року, заборгованість у сумі 30845,23 грн. утворилась внаслідок проведення операцій по нарахуванню єдиного внеску в автоматичному режимі, а саме:

02.08.2013 року 1551, 79 грн. нарахування платником самостійно;

09.02.2018 року 8448, 00 грн. нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік;

19.04.2018 року 2457, 18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 1 квартал 2018 року;

19.07.2018 року 2457, 18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 2 квартал 2018 року;

19.10.2018 року - 2457,18 грн. нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 3 квартал 2018 року;

21.01.2019 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 4 квартал 2018 року;

19.04.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 1 квартал 2019 року;

19.07.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 2 квартал 2019 року.

21.10.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 3 квартал 2019 року;

20.01.2020 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування за 4 квартал 2019 року.

Однак, як встановлено судом, у період з 01.06.2018 по 31.12.2018 рр., з 01.01.2019 по 31.12.2019 рр., з 01.01.2020 по 31.12.2020 рр., з 01.01.2021 по 19.05.2021 рр. позивачка була найманим працівником та сплата єдиного внеску за неї здійснювалась страхувальниками роботодавцями (Страхувальник: Код 03194789 - Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради; Страхувальник: Код 43686993 Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради).

Таким чином, оскільки у зазначені періоди позивачка була найманим працівником, тобто, застрахованою особою, за яку єдиний внесок сплачує її роботодавець, то нарахування відповідачем недоїмки з єдиного внеску спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Отже, оскаржувана Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року в частині недоїмки, нарахованої за періоди з 01.06.2018 по 31.12.2018 рр., з 01.01.2019 по 31.12.2019 рр., з 01.01.2020 по 31.12.2020 рр., з 01.01.2021 по 19.05.2021 рр. є неправомірною та підлягає скасуванню.

Натомість, нарахування відповідачем спірної недоїмки до 31.05.2018 року є правомірним, оскільки з 01 січня 2017 року ФОП незалежно від отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності зобов`язані сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі.

Таким чином, оскаржувана Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року залишається чинною в частині сум: 1551, 79 грн. (02.08.2013 року нарахувано платником самостійно) + 8448, 00 грн. (09.02.2018 року нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік) + 2457, 18 грн. (19.04.2018 року нараховано за 1 квартал 2018 року) + 1638, 12 грн. (ЄВ за неповний 2 квартал 2018 року (квітень-травень 2018 року за ставкою 22 % від 3723, 00 грн (МЗП) на місяць), що складає 14095,09 грн.

Тобто, Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року підлягає скасуванню в частині суми 16750, 14 грн. (30845,23-14095,09=16750, 14 грн.).

Суд також враховує положення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За своїм змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції гарантує право на мирне володіння майном і обумовлює випадки втручання у таке право мирного володіння майном, а відповідно до тлумачення й усталеної практики Європейського суду з прав людини (напр. рішення в справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства. ІммобільяреСаффі проти Італії, East/WestAllianceLimited проти України. Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії тощо) в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції слід виокремлювати три норми: перша норма (перше речення першого абзацу) - має загальний характер і закладає принцип мирного володіння майном; друга норма (друге речення першого абзацу) - охоплює питання позбавлення права власності та визначає для цього певні критерії и умови; третя норма (другий абзац) - визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. При цьому, як підтверджується практикою Суду, друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції, від 22.09.1994р., Series А № 296-А, п. 42, та Куиюглу проти Болгарії, заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982р. у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції, пп. 69 і 73, Series А № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення віл 21.02.1986р. у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства. п. 50, Series А № 98).

Натомість, у даному випадку нарахування єдиного соціального внеску позивачу у період, коли останній був найманим працівником, поклала на особу надмірний тягар зі сплати єдиного внеску.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953.

Відповідно до п. 1, 2 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу VI Інструкції № 449 Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Суд не бере до уваги доводи позивача, щодо не проведення податковим органом перевірки стосовно позивача, натомість, суд зазначає, що аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд частково задовольняє вимоги позивача в частині визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року на суму 16750, 14 грн.

Щодо позовної вимоги в частині «припинити та скасувати нарахування штрафних санкцій, пені та заборгованості за ЄСВ», суд зазначає таке.

Приписами 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.09.2021 р. по справі № 580/1285/20.

Отже, суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-79575-17-У від 12.02.2020 року в частині нарахування недоїмки на суму 16750, 14 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 11.08.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва