Справа № 200/2663/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року Справа№200/2663/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.06.2023 року № 58 про відмову в перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про перерахунок пенсії від 24.05.2023 року № 1535, зарахувавши до пільгового трудового стажу за Списком 1 (Шахтарі) період роботи з 01.10.1991 року по 05.06.1992 року, період проходження військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року та до страхового та пільгового стажу за Списком 1 (Шахтарі) період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 01.06.2023 року на наслідками розгляду його заяви від 24.05.2023 року відповідачем було прийнято рішення № 58, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії через відсутність законних підстав.

Як вказує позивач, під час розгляду заяви від 24.05.2023 року про перерахунок пенсії та прийняття відповідного рішення № 58 від 01.06.2023 року до його пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, оскільки цей період не підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України, до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, оскільки за даний період не сплачені страхові внески.

Крім того, як стверджує позивач, при розгляді заяви від 24.05.2023 року та прийнятті оскаржуваного рішення до його пільгового стажу за Списком № 1 не було зараховано період проходження служби в армії з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року.

Із зазначеним рішенням відповідача позивач не погоджується та вважає його прийняття протиправним і таким, що не відповідає чинному законодавству.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що рішення від 01.06.2023 року № 58, яким позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії, є повністю законним та обґрунтованим.

Як зазначається відповідачем у відзиві на позов, під час розгляду заяви позивача від 24.05.2023 року про перерахунок пенсії до трудового стажу позивача не було зараховано:

- до пільгового стажу - період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, оскільки період не підтверджений комісією з питань підтвердження стажу роботи, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України;

- до страхового і пільгового стажу - період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, оскільки за даний час не сплачені страхові внески.

За цих обставин відповідачем прийнято рішення від 01.06.2023 року № 58 про відмову позивачу в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 200/2663/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 1).

24.05.2023 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про перерахунок (допризначення) пенсії шляхом зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, згідно із Законом України "Про престижність шахтарської праці".

До вказаної заяви позивачем, серед іншого, було додано уточнюючі довідки - довідку від 13.04.2022 року № 8/23 (щодо періоду з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року) та довідку від 09.01.2023 року № 6/17 (щодо періоду з 15.07.2014 року по 29.04.2022 року).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

01.06.2023 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 58, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

Як видно зі змісту даного рішення, під час розгляду заяви позивача від 24.05.2023 року про перерахунок пенсії до трудового стажу позивача не зараховано:

- до пільгового стажу - період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, оскільки період не підтверджений комісією з питань підтвердження стажу роботи, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України;

- до страхового і пільгового стажу - період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, оскільки за вказаний період не сплачені страхові внески.

Відомостей щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду служби в армії з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року це рішення не містить, проте, як видно з наданого до справи розрахунку стажу позивача (форма РС-право), період військової служби зарахований до страхового стажу позивача, але не зарахований до пільгового стажу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків, наведених Конституційним Судом України у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

Судом установлено, що позивачу було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 28.04.2023 року.

Отже, спірним питанням даної справи є питання про перерахунок раніше призначеної пенсії у зв`язку з поданням позивачем додаткових документів для перерахунку пенсії.

Положеннями статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до статті 98 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ) установлено, що перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток й інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо ж пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 27.11.1990 року щодо спірних періодів наявні такі записи:

- № 2: 27.11.1990 року - прийнятий на гірничу ділянку № 3 поверхневим доставщиком кріпильних матеріалів у шахту;

- № 3: 06.05.1991 року - переоформлений гірником шахтної поверхні 3 р.;

- № 4: 01.10.1991 року - переоформлений підземним гірником 3 р., з повним робочим днем у шахті;

- № 5: 05.06.1992 року - звільнений у зв`язку із призовом до Радянської Армії;

- № 26: 15.07.2014 року - прийнятий підземним забійником на відбійних молотках 6 р., з повним робочим днем на підземній роботі.

Записів щодо звільнення позивача з останньої посади трудова книжка не містить.

Суд зауважує, що вказані вище записи у трудовій книжці позивача здійснені належним чином та не мають дефектів їх вчинення, що не заперечується відповідачем.

Як вже було вказано, позивач звернувся із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії шляхом зарахування до трудового стажу (страхового та пільгового) періодів роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року та з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.

Для підтвердження характеру та умов праці позивачем до заяви були надані уточнюючі довідки від 13.04.2022 року № 8/23 (видана Приватним архівом ліквідованих підприємств) та від 09.01.2023 року № 6/17 (видана ВП "Шахта "Торецька" ДП "Торецьквугілля").

За змістом оскаржуваного рішення від 01.06.2023 року № 58 про відмову в перерахунку пенсії підставами для відмови у зарахуванні зазначених періодів до страхового та (або) пільгового стажу позивача стали:

- щодо періоду роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року - відсутність підтвердження даного періоду комісією з питань підтвердження стажу роботи, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України;

- щодо періоду роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року - несплата за даний період страхових внесків.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії або посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

У період роботи позивача з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року чинними були Списки № 1 та № 2, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 та постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10.

За вказаними постановами усі працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах з добування вугілля, руди, сланцю, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, у геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173), а так само усі працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах (постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10), віднесені до Списків № 1, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як видно з наданої до справи довідки від 13.04.2022 року № 8/23, виданої Приватним архівом ліквідованих підприємств, позивач з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року виконував підземні роботи (зайнятість - повний робочий день) за професіями (посадами), зазначеними у цій довідці, що передбачено Списком 1 розділом 1 підрозділом 1.

Наведені в уточнюючій довідці від 13.04.2022 року № 8/23 професії (посади), за якими (на яких) працював позивач, відповідають записам у трудовій книжці позивача.

Отже, записами у трудовій книжці позивача, у сукупності з уточнюючою довідкою від 13.04.2022 року № 8/23, підтверджується право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 за період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року.

Суд зауважує на тому, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено жодних конкретних підстав для незарахування періоду роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року до пільгового стажу позивача, із посиланням на відповідні норми права, окрім висновку про те, що даний період "не підтверджений комісією з питань підтвердження стажу роботи, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України".

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що період роботи позивача з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року безпідставно не зарахований до його пільгового стажу.

У період роботи позивача з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року чинними були Списки № 1 та № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

За вказаною постановою працівники, які зайняті повний робочий день на підземних роботах та які обслуговують працівників, що зайнятих на підземних роботах, є віднесеними до Списку № 1, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як видно з наданої до справи довідки від 09.01.2023 року № 6/17, виданої ВП "Шахта "Торецька" ДП "Торецьквугілля", з 15.07.2014 року по 29.04.2022 року позивач працював повний робочий день за професією (посадою), зазначеною у цій довідці (підземний забійник на відбійних молотках), що передбачено Списком 1 розділом 1 підрозділом 1.

Наведена в уточнюючій довідці від 09.01.2023 року № 6/17 професія (посада), за якою (на якій) працював позивач, також відповідає записам у трудовій книжці позивача.

Отже, записами у трудовій книжці позивача, у сукупності з уточнюючою довідкою від 09.01.2023 року № 6/17, підтверджується право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 за період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.

Разом із цим, даний період роботи не було зараховано не лише до пільгового, але і до страхового стажу позивача, з мотивів несплати страхових внесків.

З цього приводу суд вважає за необхідне окремо зазначити про таке.

Обов`язок сплати страхових внесків за частинами 6 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV покладений на страхувальників (тобто підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, отже, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник (тобто підприємство-роботодавець), оскільки саме він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи (тобто працівника).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), періоду роботи, який підтверджено відповідними документами (трудовою книжкою та (або) уточнюючими довідками підприємства, установи, організації).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про те, що період роботи позивача з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року безпідставно не був зарахований до страхового та пільгового (Список № 1) стажу позивача.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду проходження військової служби суд зазначає про таке.

Судом установлено, що у період з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року позивач проходив строкову військову службу в армії.

Дані обставини підтверджені копією військового квитка позивача серії НОМЕР_4 , який виданий 10.06.1992 року.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. При цьому час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За частиною 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як видно зі змісту зазначеної норми Закону № 2011-ХІІ, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

Судом установлено, що на момент призову на строкову військову службу позивач був працівником "Шахтобудівельного управління № 5" ВАТ Трест "Артемшахтобуд" і працював на посаді гірника підземного 3 розряду (з повним робочим днем у шахті), звідки звільнений 05.06.1992 року у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії, про що свідчить запис № 5 у трудовій книжці позивача.

Як вже було вказано, у період з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії.

З 06.04.1994 року, після проходження строкової військової служби в Радянській Армії, позивача було прийнято на роботу до Малого приватного підприємства "Роза" на посаду водія, що підтверджується записом № 6 трудової книжки позивача.

Відповідно до положень постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 та постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, що були чинними у період роботи позивача з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, посади, на яких працював позивач у цей період (як і на момент призову на строкову військову службу), віднесені до Списків № 1, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Таким чином, позивач, на момент призову на строкову військову службу, працював за професією (посадою), що передбачала право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, з якої був звільнений саме у зв`язку з призовом до Радянської Армії, про що свідчить запис № 5 у трудовій книжці позивача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до пільгового стажу позивача за Списком № 1 при повторному розгляді його заяви від 24.05.2023 року про перерахунок пенсії має бути зарахований період військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року.

Суд зауважує, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, є віднесеними до категорії "шахтарі" у розумінні норм Закону України "Про престижність шахтарської праці" від 02.09.2008 року № 345-VI, що узгоджується зі змістом позовних вимог, у яких позивач просить суд зарахувати вказані періоди до його пільгового стажу за Списком № 1 (Шахтарі).

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Зважаючи на це, а також приймаючи до уваги викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 05.08.2020 року у справі № 127/9289/17, від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19 правові позиції, суд приходить до висновку про те, що під час розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії від 24.05.2023 року відповідачем безпідставно не було зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року і період проходження військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року, а також до страхового та пільгового (Список № 1) стажу - період його роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, у зв`язку з чим прийняте відповідачем рішення від 01.06.2023 року № 58 є протиправним і підлягає скасуванню.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд зарахувати до його пільгового стажу за Списком № 1, серед інших, період роботи з 01.10.1991 року по 05.06.1992 року. При цьому по усьому тексту позовної заяви позивач вказує на те, що до його пільгового стажу не зараховано, зокрема, період роботи з 27.11.1990 року (а не з 01.10.1991 року) по 05.06.1992 року.

Факт незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 саме періоду роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року підтверджується і наданими до справи документами, у тому числі змістом оскаржуваного рішення.

За даних обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем допущено технічну описку в прохальній частині позовної заяви в частині вказаного періоду роботи (замість дати "27.11.1990 року" зазначено дату "01.10.1991 року").

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту і відновлення порушених прав позивача, застосувавши положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.06.2023 року № 58 про відмову в перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії від 24.05.2023 року за № 1535, зарахувавши до його пільгового трудового стажу за Списком № 1 (Шахтарі) період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року і період проходження військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року, а також до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 (Шахтарі) період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція № від 12.06.2023 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про престижність шахтарської праці", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" та "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.06.2023 року № 58 про відмову в перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код згідно з , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), про перерахунок пенсії від 24.05.2023 року за № 1535, зарахувавши до його пільгового трудового стажу за Списком № 1 (Шахтарі) період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року та період проходження військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року, а також до страхового і пільгового стажу за Списком № 1 (Шахтарі) період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повне судове рішення складене 15 серпня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч