Справа № 521/10615/20
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Дробченко К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Одеської міської ради (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ), Управління капітального будівництва Одеської міської ради (місцезнаходження: 65091, м. Одеса, вул. Комітетська, 10-а; ), Виконавчого комітету Одеської міської ради (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ), Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22 ; ) про зобов`язання надати житлове приміщення у постійне користування,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного сулу надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання надати житлове приміщення у постійне користування.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2022 року Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2022 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 10.05.2023 року передано для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій позивач просить:

зобов`язати виконавчий комітет Одеської міської ради ухвалити рішення про надання ОСОБА_1 у постійне користування житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів його сім`ї;

зобов`язати Управління капітального будівництва Одеської міської ради вчинити дії з розподілу та надати ОСОБА_1 у пострійте користування житлове приміщення відповідно до встановлених санкцій та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів сім`ї.

Ухвалою від 16.06.2023 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

07.07.2023 року (вх. № 22711/23) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

14.07.2023 року (вх. № 27268/23) представником відповідача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач є інвалідом війни II групи, учасником бойових дій.

Як вказує позивач, починаючи з 30.08.2005 року його було поставлено на квартирний облік при Великомихайлівській селищній раді як особу, яка має право на позачергове отримання житла, але протягом вже 15 років, держава не забезпечила його та його багатодітну сім`ю у складі 4 осіб, де є інвалід дитинства, житловим приміщенням, що і стало підставою його звернення до суду з позовом.

Позивач стверджує, що наразі він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як особа з інвалідністю внаслідок війни.

Також, як вказав позивач, згідно з розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, від 25.10.2018 року, № 414/06-06 його взято на позачергову квартирну чергу та станом на 01.01.2020 року його черга у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла була за № 46.

Позивач стверджує, що він неодноразово звертався до різних відомств, зокрема до Малиновської районної адміністрації, Одеської обласної державної адміністрації, Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, Міністерства юстиції України, Фонду соціального захисту інвалідів, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Міністерства розвитку громад та територій України, але йому всюди було відмовлено.

Крім того, позивач стверджує, що він, як ветеран війни II групи, кадровий військовослужбовець, який неодноразово брав участь у бойових діях, має право на пільги передбачені законодавством України, зокрема, на позачергове надання житлового приміщення, оскільки, інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі, за рахунок жилої площі, що передається міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам та організаціям у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, та ці особи забезпечуються житловою площею протягом 2 років, з дня взяття на квартирний облік.

Проте, як вказує позивач, близько 15 років перебування на обліку житла є грубим порушення його законних прав та інтересів, а тотальне ігнорування проблеми невирішення цього питання свідчить про неефективність роботи та злісне ухилення від виконання своїх обов`язків державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері захисту прав осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 . Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача починаючи з 30.08.2005 року було поставлено на квартирний облік при Великомихайлівській селищній раді як особу, яка має право на позачергове отримання житла, але протягом вже 15 років, держава не забезпечила його та його багатодітну сім`ю у складі 4 осіб, де є інвалід дитинства, житловим приміщенням, що і стало підставою його звернення до суду з позовом.

Позивач стверджує, що наразі він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як особа з інвалідністю внаслідок війни.

Також, як вказав позивач, згідно з розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, від 25.10.2018 року, № 414/06-06 його взято на позачергову квартирну чергу та станом на 01.01.2020 року його черга у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла була за № 46.

Позивач стверджує, що він неодноразово звертався до різних відомств, зокрема до Малиновської районної адміністрації, Одеської обласної державної адміністрації, Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, Міністерства юстиції України, Фонду соціального захисту інвалідів, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Міністерства розвитку громад та територій України, але йому всюди було відмовлено.

Крім того, позивач стверджує, що він, як ветеран війни II групи, кадровий військовослужбовець, який неодноразово брав участь у бойових діях, має право на пільги передбачені законодавством України, зокрема, на позачергове надання житлового приміщення, оскільки, інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі, за рахунок жилої площі, що передається міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам та організаціям у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, та ці особи забезпечуються житловою площею протягом 2 років, з дня взяття на квартирний облік.

Проте, як вказує позивач, близько 15 років перебування на обліку житла є грубим порушення його законних прав та інтересів, а тотальне ігнорування проблеми невирішення цього питання свідчить про неефективність роботи та злісне ухилення від виконання своїх обов`язків державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері захисту прав осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а. с. 9).

Згідно до рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області № 94 «Про взяття на квартирний облік», від 30.08.2005 року, ОСОБА_1 було поставлено на квартирний облік (а. с. 11).

Відповідно до рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області «Про продовження терміну перебування на позачерговому квартирному обліку», від 13.06.2014 року, було продовжено термін перебування на позачерговому квартирному обліку при Великомихайлівській селищній раді ОСОБА_1 - безтерміново (а. с. 12).

Згідно до листів Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, від 19.03.2020 року, від 27.03.2020 року, від 13.04.2020 року, від 29.04.2020 року, від 06.05.2020 року, 19.05.2020 року, на звернення позивача, останній повідомлявся про те, що він на квартирному обліку з 25.10.2018 року: 1) по загальній групі під номером 4007; 2) в черзі громадян, які мають право на позачергове отримання житла під номером 272; 3) в списку інвалідів війни під номером 46 (а. с. 33 - 38).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно.

Згідно до статей 4-6 ЖК УРСР, державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян.

Відповідно до ст. 40 ЖК УРСР, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Згідно зі ст. 36 ЖК УРСР, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 43 ЖК УРСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української PCP окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Перелік категорій осіб, які мають переваги в одержанні жилих приміщень перед іншими, міститься в ст. 46 Житлового кодексу Української PCP.

Так, в абз. 1 ч.1 ст. 46 Житлового кодексу Української PCP зазначено, що поза чергою жиле приміщення надається особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з ни,х особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Згідно п. 1 Порядку надання соціального житла, а також урахування площі житла, що перебуває у власності громадянина, якому надається квартира або садибний (одноквартирний) житловий будинок з житлового фонду соціального призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 682 від 23.07.2008 року, житлове приміщення з житлового фонду соціального призначення (далі - соціальне житло) безоплатно надається громадянинові та членам його сім`ї, що перебувають разом з ним на соціальному квартирному обліку (далі - облік), за рішенням органу місцевого самоврядування, який веде облік, у порядку черговості (позачергово, першочергово або в порядку загальної черги) за умови підтвердження громадянином підстав для отримання такого житла.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчими органами Одеської міської ради взято на облік позивача, що, також підтверджується самим позивачем.

У зв`язку з чим, відсутні порушення з боку уповноважених органів житлового законодавства при взятті на квартирний обік осіб, які відносяться до однієї черги.

Суд погоджується з доводами представника ОМР, ВК ОМР, що Великомихайлівською селищною радою понад 13 років позивачу в порядку позачергового отримання житла, не було надано житло, але позивачем вимог до Великомихайлівської селищної ради не заявлялось.

Згідно пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Правовий аналіз зазначеної норми законодавства свідчить про те, що відповідні органи, уповноважені державою на виконання функцій з розподілу житла, протягом двох років від дня взяття на квартирний облік зобов`язані надати особі, на яку поширюється дія цієї норми, таке житло.

Проте, як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 25.10.2018 року: 1) по загальній групі під номером 4007; 2) в черзі громадян, які мають право на позачергове отримання житла під номером 272; 3) в списку інвалідів війни під номером 46.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 07.07.2020 року, що вказує на передчасність звернення.

Крім того, як вже було зазначено судом, відповідно до статті 43 ЖК УРСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Як слідує з наведеного, нормами житлового законодавства не встановлено переважне право одержання жилих приміщень перед всіма іншими особами в цій же самій черзі.

Суд зазначає, що забезпечення осіб житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Особа має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Слід враховувати, що у випадках, коли попереду особи у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позовних про визнання дій протиправними та зобов`язання надати квартиру відсутні.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, від 10.10.2018 року, по справі № 369/4619/16-ц, від 03.10.2018 року по справі № 686/8961/17-ц, від 29.10.2018 року по справі № 592/2067/17, від 20.03.2019 року по справі № 466/9427/13-ц.

Отже, ОСОБА_1 має бути забезпечений житлом в порядку черги, тобто після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на першочергове одержання житла раніше позивача, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК.

Оскільки, у разі задоволення позовних вимог, будуть порушені права інших осіб на позачергове отримання житла, які перебувають у черзі на отримання житла перед позивачем, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 .

Серед іншого суд зазначає, що позивач не надав суду доказів, що інші особи, які перебувають на квартирному обліку пізніше, ніж позивач, вже одержали відповідне житло тощо.

Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Одеської міської ради (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ), Управління капітального будівництва Одеської міської ради (місцезнаходження: 65091, м. Одеса, вул. Комітетська, 10-а; ), Виконавчого комітету Одеської міської ради (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ), Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22 ; ) про зобов`язання надати житлове приміщення у постійне користування відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.08.2023 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.