Справа № 200/2599/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року Справа№200/2599/23

Донецький окружний адміністративний суд: у складі головуючого судді - Голошивця І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу (за правилами спрощеного позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 20.01.2023 року він звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. ( заява № 130). Разом із заявою позивач подав трудову книжку та інші необхідні документи. та подав клопотання про надання допомоги в отриманні довідок про підтвердження пільгового характеру роботи. Позивач зазначив, що його заява була відпрацьована Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області (далі - відповідач) по принципу екстериторіальності. Відповідачем було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії №50 від 27.01.2023 року, з якого вбачається, що у призначенні пенсії йому відмовлено через відсутність пільгового стажу, з посиланням на ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV. Позивач зауважив, що за його підрахунками пільгового стажу, згідно даних трудової книжки, на дату звернення 20.01.2023 рік він має пільгового стажу 22 роки 10 місяців 2 дні. Позивач зазначив, що відповідач протиправно не врахував дані його трудової книжки, як основного документу, що підтверджує стаж, тому що його трудова книжка містить необхідні записи про роботу позивача на посадах з повним робочим днем в шахті. Всі записи містять інформацію про роботу на шахтах з повним робочим днем під землею, що також підтверджується довідкою ОК-5, в якій зазначено, що підприємства на яких позивач працював надавали звітність про пільговий характер його посади передбаченої кодом ЗПЗ013А1, відповідно до якого відносяться - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1. Позивач закцентував свою увагу на тому, що весь стаж його роботи, періоди якого зазначено у трудовій книжці - це пільговий стаж роботи на підземних роботах за Списком №1. Таким чином, всі періоди роботи, що зазначені у його трудовій книжці належить зарахувати до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та в нього в наявності повних 22 роки пільгового стажу за Списком №1, а звідси позивач має право на призначення пенсії у відповідності до п."а" ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Позивач зазначив, що відповідно до висновків Конституційного суду України щодо застосування ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та оскільки на момент звернення із заявою в нього наявний стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років пільгового стажу за Списком №1, та враховуючи норму про зменшення віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, він має право на пенсію за віком на пільгових умовах, із зменшенням віку згідно п."а" ст13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №50 від 27.01.2023 року, прийняте по його заяві про призначення пенсії за віком від 20.01.2023 року та зобов`язати відповідача зарахувати всі періоди роботи, зазначені у його трудовій книжці до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та призначити з 20.01.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначив, що на реалізацію положень Конституції України був прийнятий Закон №1058-VI, який є пріоритетним та визначає принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування, призначення перерахунку та виплати пенсій. Більш того, Законом №2148-VІІІ внесено зміни до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-VI, відповідно до яких положення Закону №1788-ХІІ, що його положення застосовуються виключно в частині призначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Таким чином, у даному випадку можливе застосування лише положень Закону №1058. Відповідач зазначив, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії 20.01.2023. Вік позивача на момент звернення - 44 роки 02 місяці 20 днів. За принципом екстериторіальності, заява позивача розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Відповідно до уточненого рішення відповідача №50 від 12.06.2023 з урахуванням листа Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області було встановлено наступне. Згідно з поданими документами, пільговий стаж за Списком №1 позивача склав - 21 рік 11 місяців 0 днів. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача з урахуванням кратності становить 47 років 06 місяців 15 днів. Відповідач наголосив, що виходячи з наведеного вище, його рішення № 50 від 12.06.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу є правомірним та обґрунтованим у зв`язку з недосягненням заявником віку-50 років, що визначений п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1- р/2020 як на підставу виникнення у нього права на призначення пільгової пенсії у віці 44 років не є достатньо обґрунтованим, адже у наведеному рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XП зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII. Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213- VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте положення п. 1 ч.2 ст. 114 Закону №1058 є чинними, та не визнавалися неконституційними. А отже, вони підлягають застосуванню до правовідносин, які виникають з приводу призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №1. Відповідач зауважив, що відповідно до п.16 розділу XV Закону №1058, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років, а Закон України «Про пенсійне забезпечення» застосовується лише у частині, що не суперечить Закону №1058, а зокрема, для визначення правових підстав для призначення пенсії за вислугу років. Питання призначення пенсії на пільгових умовах за Списками №1 та №2 врегульовані відповідно до ст. 114 Закону №1058. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву, належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Про відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у позивача та відповідача, про що свідчить відповідна відмітка «доставлено» від 13.06.2023 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до паспорту серії НОМЕР_2 виданим Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області від 27.06.1996 року, є громадянином України, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач 20.01.2023 року засобами веб-порталу Пенсійного фонду України подав заяву про призначення/перерахунок пенсії зазначивши прошу пенсію: призначити за віком.

Засобами веб-порталу органів ПФУ від 20.01.2023 року номер звернення: ВЕБ-05001-Ф-С-23-007939 позивач повторно звернувся до органів ПФУ зазначивши, що відповідно до п.3.3 Розділу ІІІ Порядку №22-1 просив надати йому допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, а саме довідок що підтверджують пільговий характер роботи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на підставі вищезазначеного звернення позивача був скерований запит до директора ТОВ «Краснолиманське» від 18.02.2023 року №0500-0213-8/13915, в якому Головне управління просило надати довідки про пільговий характер роботи та копії наказів про атестацію на позивача за періоди роботи на підприємстві ТОВ «Краснолиманське» з 18.09.2013 по 01.11.2014 року; з 21.11.2014 по 12.03.2018 року; з 13.03.2018 по 30.11.2020 року.

Відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії був визначений структурний підрозділ Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи та не заперечується сторонами по справі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було прийнято рішення №50 від 27.01.2023 року, про відмову про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу. В вищезазначеному рішенні про відмову, відповідач зазначив: дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 20.01.2023 року; вік заявника 44 роки. Відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії,- за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах, - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі Постанова №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пільговий стаж в особи відсутній. Страховий стаж особи становить 26 р. 0 м. 23 дн. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до пільгового стажу не зараховано жодного періоду, оскільки заявником не надано уточнюючих довідок відповідного зразку, визначеному в п.20 Постанови КМУ №637. Працює. Висновок: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю пільгового стажу необхідності тривалості згідно поданих заявником документів. На обліку в територіальних органах ПФУ не перебуває та пенсію не отримує.

Судом було встановлено, що відповідно до вищезазначеного спірного рішення відповідача, позивачу до його пільгового стажу не було зараховано жодного періоду його роботи, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою форми РС-право ППВП ПФУ від 27.01.2023 року №ПС: 50, даною довідкою у позивача в наявності лише страховий стаж, який складає 26 років 0 місяців 23 дні.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.02.2023 року №2427-1273/Х-02/8-0500/23 було надіслано лист відповідь на електронну адресу позивача, в якій управлінням було повідомлено позивача про прийняте рішення відповідачем про відмову у призначенні пенсії йому на пільгових умовах та було зазначено, що управлінням в межах його звернення було надіслано запит на витребування довідок, що підтверджують пільговий характер роботи.

Як було встановлено судом відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на адресу Головних управлінь ПФУ у Вінницькій області та Миколаївській області було надіслано лист «Щодо перегляду рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 » від 25.04.2023 року №0500-0304-9/33607, в якому було зазначено наступне. Із заявою від 20.01.2023 про призначення пенсії звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заяву із наданими документами опрацьовано спеціалістом з призначення пенсій ОСОБА_2 (Вінницька область) та головним спеціалістом з контролюючими функціями ОСОБА_3 (Миколаївська область). По пенсійній справі № 50 ОСОБА_1 винесено рішення про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Відповідно до пункту 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637) у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку (тобто коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) знаходиться в тому числі на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)), стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 4.7 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. При опрацюванні пенсійної справи до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за відомостями спеціального стажу, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. На підставі вищезазначеного з урахуванням релізу ППВП від 04.04.2022 версія 1.6.74.1 п.3 розділу «Розвиток функцій підсистем» просимо переглянути пільговий стаж ОСОБА_1 , визначити право на призначення пенсії та письмово повідомити Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області засобами електронного документообігу.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, відповідачем після отримання листа від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийняте рішення №50 від 12.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії з урахуванням листа Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-0304-9/33607 від 25.04.2023 року, в зазначеному рішенні відповідач зазначив наступне. Відмова про призначення за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 20.01.2023 р. Пенсійний вік, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 1), становить 50 років. Вік заявника 44 років 02 місяці 20 днів. Необхідний страховий стаж, пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 1) становить 25 років. Страховий стаж особи з урахуванням кратності становить 47р. 06м. 15д. Необхідний пільговий стаж роботи з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 1) становить 10 років. Пільговий стаж особи становить 21р. 11 м. 0 д. Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1(зі змінами), орган що призначає пенсію, перевіряє зміст та належність оформлення наданих для призначення документів. Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія за віком призначається на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять, третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Результати розгляду документів, доданих до заяви: За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. За доданими документами пільговий стаж зараховано з 01.11.2000р. згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Працює. Висновок: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю пенсійного віку. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Судом було встановлено, що відповідно до вищезазначеного рішення відповідача, позивачу до його пільгового стажу були зараховані наступні періоди його роботи, що передбачені Списком №1: з 01.11.2000 по 22.12.2000 року 1 м. 22 дн.; з 01.01.2001 по 31.12.2001 року 1 р.; з 01.01.2002 по 31.12.2003 року 2 р.; з 01.01.2004 по 17.09.2023 року 9 р. 8 м. 17 дн.; з 18.09.2013 по 01.11.2014 року 1 р. 1 м. 14 дн.; з 21.11.2014 по 12.03.2018 року 3 р. 3 м. 22 дн.; з 13.03.2018 по 30.11.2020 року 2 р. 8 м. 18 дн.; з 01.12.2020 по 30.04.2022 року 1 р. 5 м.; з 01.07.2022 по 27.07.2022 року 27 дн.; з 01.08.2022 по 31.12.2022 року 5 м., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою форми РС-право ППВП ПФУ від 12.06.2023 року №ПС: 50, даною довідкою у позивача в наявності страховий стаж, який складає 47 років 06 місяців 15 днів та пільговий стаж за Списком №1 21 рік 10 місяців 29 днів.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини встановлені під час розгляду даного адміністративного позову, суд дійшов до висновку, що спірним питанням в даній справі є не зарахування певних періодів роботи позивачу, до його пільгового стажу за Списком №1 та як наслідок, призначення позивачу з 20.01.2023 року пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «а» ч.1 ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. №213-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Пунктом 3 Наказу №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на час внесення до трудової книжки позивача відомостей про роботу в спірні періоди, надалі - КЗППУ), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до приписів п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 1, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Виходячи з комплексного аналізу зазначених вище положень ст. 48 КЗППУ, ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, ч.ч. 2, 3 ст. 114 Закону № 1058-IV, Наказу №383 та Порядку №637, а також означених позицій Верховного суду, суд дійшов висновку, що записи трудової книжки для зарахування періодів роботи до пільгового стажу мають містити відомості, які надають органу, що здійснює призначення пенсії, можливість ідентифікувати період роботи як такий, що підлягає зарахуванню до пільгового стажу без надання уточнюючої довідки та інших документів, визначених законодавством.

До таких відомостей слід віднести: найменування професії, яке відповідає відповідному Списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах; інформація щодо роботи впродовж повного робочого дня у відповідних умовах, зокрема, на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, спірним питанням є - не зарахування відповідачем до пільгової роботи позивача всіх періодів роботи за Списком №1 зазначених у трудовій книжці позивача та як похідна вимога визнати протиправним рішення відповідача №50 про відмову у призначення пенсії позивачу за віком прийнятого 27.07.2023 року, та як наслідок скасувати його.

В позовній заяві позивач зауважує, що у нього в наявності повних 22 роки пільгового стажу за Списком №1, в той же час, відповідачем при первинному розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії за віком не було зараховано жодного періоду роботи до пільгового стажу за Списком №1, що вже було встановлено судом при розгляді наявних доказів в матеріалах справи, а саме спірного рішення від 27.01.2023 року та форми РС-право ППВП ПФУ від 27.01.2023 року.

В той же час, судом було встановлено, що на виконання надісланого листа від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області було переглянуто попереднє спірне рішення від 27.01.2023 року та винесено нове від 12.06.2023 року з урахуванням листа ГУ ПФУ в Донецькій області. Даним рішенням позивачу були зараховані періоди його роботи до пільгового стажу, що передбачені Списком №1 у загальному розмірі 21 рік 11 місяців 29 днів, окрім з 01.09.1995 по 21.06.2000 року навчання за фахом (довідка РС-право ППВП ПФУ від 12.06.2023 року та з 10.08.2000 по 31.10.2000 року (довідка РС-право ППВП ПФУ).

Отже, враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідачем було переглянуто своє попереднє рішення яке було оскаржене позивачем шляхом подання позовної заяви до суду та винесено відповідачем оновлене рішення №50 від 12.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії з урахуванням листа Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-0304-9/33607 від 25.04.2023 року суд дійшов до висновку, що відповідач частково сам усунув свої недоліки зазначені у рішенні про відмову про призначення пенсії за віком від 27.01.2023 року, таким чином оскарженню та аналізу підлягає саме останнє рішення прийняте відповідачем від 12.06.2023 року.

Як встановлено судом, відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, позивачу не були зараховані періоди роботи позивача до його пільгового стажу, що передбачені Списком №1, а саме: з 01.09.1995 по 21.06.2000 року навчання за фахом та з 10.08.2000 по 31.10.2000 року, що підтверджується довідкою РС-право ППВП ПФУ від 12.06.2023 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача дата заповнення 02.07.1997 року, судом встановлені наступні періоди роботи позивача, які відповідачем не були занесені до Списку №1 (в хронологічному порядку):

- 02.07.1997 по 24.07.1997 року прийнятий на роботу учнем електрослюсаря підземного 1 розряду з повним підземним робочим днем у шахті на період проходження виробничої практики (ДХК «Краснолиманська»), номер запису 1 в трудовій книжці позивача;

- 25.07.1997 року звільнений з роботи в зв`язку з закінченням строку виробничої практики (ДХК «Краснолиманська»), номер запису 2 в трудовій книжці позивача;

- 06.07.1998 по 21.08.1998 року - прийнятий на роботу учнем електрослюсаря підземного 1 розряду з повним підземним робочим днем у шахті на період проходження виробничої практики (ДХК «Краснолиманська»), номер запису 3 в трудовій книжці позивача;

- 22.08.1998 року звільнений з роботи в зв`язку з закінченням строку трудового договору, номер запису 4 в трудовій книжці позивача;

- 26.07.1999 по 30.08.1999 року прийнятий на роботу електрослюсарем підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті на період практики (ДХК «Краснолиманська»), номер запису 5 в трудовій книжці позивача;

- 31.08.1999 звільнений у зв`язку з закінченням строку виробничої практики, номер запису 6 в трудовій книжці позивача;

- 07.02.2000 по 28.03.2000 прийнятий на роботу електрослюсарем підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті на період практики (ДХК «Краснолиманська»), номер запису 7 в трудовій книжці позивача;

- 29.03.2000 звільнений з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору, номер запису 8 в трудовій книжці позивача;

- 12.07.1995 по 29.06.2000 зачислений на 1 курс денного відділення Красноармійського філіалу Дон ГТУ на спеціальність «Горне обладнання» (в графі «на підставі чого внесена запис» зазначено наказ №436-04 12.07.1995 року), номер запису 9 в трудовій книжці позивача;

- 30.06.2000 закінчив повний курс навчання на денному відділенні по спеціальності «Горне обладнання» та присвоєна кваліфікація горного інженера електромеханіка (директор Красноармійського філіалу Дон ГТУ А.К.Носач) (в графі «на підставі чого внесена запис» зазначено приказ №97-04 30.06.2000 року засвідчено печаткою Донецького державного технічного університету Красноармійський філіал), номер запису 10 в трудовій книжці позивача;

- 10.08.2000 по 06.11.2003 року прийнятий електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті (ДХК «Краснолиманська»), номер 11 запису в трудовій книжці позивача.

Стосовно періоду навчання позивача з 12.07.1995 по 30.06.2000 року в Красноармійському філіалі Донецького державного технічного університету суд зазначає наступне. В матеріалах справи міститься трудова книжка позивача, яка містить належним чином відображені записи щодо періоду навчання позивача, а саме з 12.07.1995 по 30.06.2000 навчання в Красноармійському філіалі Донецького державного технічного університету, номера записів в трудовій книжці №9 та №10, в графі «на підставі чого внесений запис (документ, його дата та номер)» зазначені накази №436-04 від 12.07.1995 року та №97-04 від 30.06.2000 року.

Окрім цього, в матеріалах справи в наявності є копія диплому спеціаліста серії НОМЕР_3 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 закінчив Красноармійський філіал Донецького державного технічного університету за спеціальністю гірниче обладнання та рішенням державної екзаменаційної комісії від 21 червня 2000 року присвоєно кваліфікацію гірничого інженера електромеханіка, диплом виданий 27 червня 2000 року.

Суд зауважує, що трудова книжка та диплом позивача містять записи про спірний період та відображає те, що позивач навчався за фахом з 01.09.1995 по 21.06.1999 року та проходив виробничу практику, що підтверджується наявними записами з 1 по 10 включно трудової книжки позивача.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до трудової книжки позивача дата заповнення 02.07.1997 року, є належним чином зазначений запис про те, що позивач з 10.08.2000 року був прийнятий електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті ДХК «Краснолиманська» номер запису 11 в трудовій книжці позивача, зазначене також підтверджується довідкою ПФУ Форми ОК-5 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до якої судом вбачається, що за період з моменту закінчення Красноармійської філії Донецького державного технічного університету позивач працював з 10 серпня 2000 року за здобутою спеціальністю у вищезазначеному навчальному закладі.

Таким чином враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що період навчання з 12.07.1995 по 30.06.2000 року в Красноармійській філії Донецького державного технічного університету за спеціальністю «гірниче обладнання» підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №1.

Стосовно періоду роботи позивача з 10.08.2000 по 06.11.2003 року (позивачу відповідачем не зарахований період з 10.08.2000 по 31.10.2000 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до трудової книжки позивача у вищезазначений спірний період позивач працював з 10.08.2000 по 06.11.2003 року прийнятий електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті (ДХК «Краснолиманська»), номер запису 11 в трудовій книжці, але судом було встановлено, що відповідач зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи з 01.11.2000 по 22.12.2000 року; з 01.01.2001 по 31.12.2001 року; з 01.01.2002 по 31.12.2003 року; тобто оцінці підлягає саме період який не зарахований відповідачем тобто з 10.08.2000 по 31.10.2000 року.

Судом встановлено, що період роботи позивача з 10.08.2000 по 31.10.2000 року також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ПФУ Форми ОК-5 по позивачу, де за спірний період зазначено, що позивач працював на ДХК «Краснолиманська» та виконував роботи які обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013А1.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі Порядок №454), під кодом:

- ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Суд зазначає, що відповідно до постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відносяться «гірничі роботи», 1010100а, а) Всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах; 1010100г-19931 Електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту обладнання, електрослюсарі по стволу, електро-слюсарі шахтні по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин, зайняті на роботах по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин; 1010100г-25404 Електрики (старші електрики); 1010100г-25410 Електромеханіки (старші електромеханіки). Таким чином суд дійшов висновку, що постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року передбачено, що до Списку №1 відносяться - всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах; електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту обладнання, електрослюсарі по стволу, електро-слюсарі шахтні по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин, зайняті на роботах по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин; електрики (старші електрики); електромеханіки (старші електромеханіки). Таким чином враховуючи, що запис в трудовій книжці позивача належним чином відображає зайнятість позивача повний робочий день у шахті то зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №1 підлягає період його роботи на ДХК «Краснолиманська» з 10.08.2000 по 31.10.2000 року на посаді електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем у шахті.

Відносно позовних вимог позивача стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах з 20.01.2023 року із зменшенням пенсійного віку відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, суд зазначає наступне.

Підсумовуючи вищенаведене, відповідно до Форми РС-право ППВП ПФУ сформованої по пенсійній справі позивача Номер ПС:50 від 12.06.2023 року, та відповідно до висновків суду встановлених під час розгляду справи, позивач загалом має пільгового стажу за Списком №1 - 21 рік 10 місяців 13 днів (вже зарахований відповідачем стаж) + 4 роки 11 місяців 18 днів (період навчання з 12.07.1995 по 30.06.2000 року) + 2 місяці 21 день (період роботи з 10.08.2000 по 31.10.2000 року) відповідно до висновків суду, загалом 27 років 0 місяців 22 дні.

Суд зазначає, що позивач при поданні позовної заяви зазначив, що він працював на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах таким чином позивач вважає, що він має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Відповідач при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах керувався вимогами встановленими п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до вимог, що передбачені для робіт за Списком №1.

В той же час, враховуючи встановлені судом у даній справі висновки, що позивач має пільгового стажу за Списком №1 - 27 років 0 місяців 22 дні.

Преамбулою Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

09 липня 2003 року було прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: «1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи».

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

В пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року№ 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття13, частина друга статті14, пункти «б»-«г» статті54 Закону № 1788зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 23 січня 2020 року.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Зіставивши положення пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та приписи п. 1 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV, суд встановив, що п. 1 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV встановлює збільшені показники необхідного страхового стажу та менш сприятливі умови зменшення пенсійного віку в порівнянні з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Питання достатності у позивача страхового стажу не є спірним між сторонами та відповідачем не заперечується.

Водночас, без врахування спірних періодів відповідачем підтверджено наявність у позивача 21 року 10 місяців 29 днів пільгового стажу за Списком № 1 (спірне рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.06.2023 року та довідка форми РС-право ППВП ПФУ) та досягнення ним повних 44 років на момент звернення з заявою про призначення пенсії.

Аналізуючи умови зменшення пенсійного віку відповідно встановлені п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, суд вертає увагу, що в цій частині означені норми відсилають до приписів статей, якими визначено умови призначення пенсії за віком, зокрема, щодо віку.

І стаття 12 Закону № 1788-XII, і ст. 26 Закону № 1058-IV встановлюють однакові вимоги щодо віку для призначення пенсії на загальних підставах 60 років, водночас абз. 2 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV місить умову для її застосування працівник не має стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, на відміну від положень абз. 2 п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII, який визначає, що працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи спір відносно визначення правових норм, які підлягають застосуванню при визначенні наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду 03 листопада 2021 року.

В зазначеному рішенні колегія суддів дійшла висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІпісля 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Відтак, виходячи з того, що позивач має 27 повних років пільгового стажу за Списком № 1, то пенсійний вік йому, відповідно до п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», може бути зменшено на 27 років з 60 років, у спірному випадку до 44 років.

Враховуючи викладене, відповідачем безпідставно не застосовано при вирішенні питання щодо досягнення позивачем необхідного віку висновки Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та положення п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вже зазначав по справі, що враховуючи наявність двох рішень відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах: від 27.01.2023 року та від 12.06.2023 року, судом досліджувалось саме останнє прийняте відповідачем рішення від 12.06.2023 року №50, яким було частково зараховано до пільгового стажу позивача окремі види робіт передбачені Списком №1 та зазначені в трудовій книжці позивача, але не було враховано період навчання позивача за фахом з 12.07.1995 по 30.06.2000 року та період його роботи з 10.08.2000 по 31.10.2000 року, тим самим були порушені права позивача.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання принципу пропорційності та дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення, отже спірне рішення відповідача не є таким, що прийнято з врахуванням принципів добросовісності та розсудливості.

З огляду на означене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії №50 від 12.06.2023 року з урахуванням листа Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-0304-9/33607 від 25.04.2023 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає необхідним для повноти та об`єктивності розгляду цієї справи, також визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () про відмову у призначенні пенсії №50 від 27.01.2023 року.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію та зарахувати спірні періоди, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, а також те, що підчас розгляду адміністративного спору судом встановлено дотримання позивачем необхідних умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах щодо віку, пільгового стажу, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () про відмову у призначенні пенсії №50 від 27.01.2023 року, визнання протиправним рішення відповідача №50 від 12.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії з урахуванням листа Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-0304-9/33607 від 25.04.2023 року прийнятого по заяві позивача від 20.01.2023 року та як наслідок скасувати його, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 20.01.2023 року, зарахувавши до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1: період навчання позивача в Красноармійській філії Донецького державного технічного університету з 12.07.1995 по 30.06.2000 року за спеціальністю «гірниче обладнання» та періоду роботи на ДХК «Краснолиманська» на посаді електрослюсаря підземного 4 розряду з 10.08.2000 по 31.10.2000 року, та призначити з 20.01.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.8 ст.139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 07.06.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1073,60 грн. судового збору.

Отже, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: 21100, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд.7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () про відмову у призначенні пенсії №50 від 27.01.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () №50 від 12.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії з урахуванням листа Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-0304-9/33607 від 25.04.2023 року прийнятого по заяві ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 20.01.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 20.01.2023 року, зарахувавши до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1: період навчання в Красноармійській філії Донецького державного технічного університету з 12.07.1995 по 30.06.2000 року за спеціальністю «гірниче обладнання» та періоду роботи на ДХК «Краснолиманська» на посаді електрослюсаря підземного 4 розряду з 10.08.2000 по 31.10.2000 року та призначити йому з 20.01.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: 21100, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд.7, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 серпня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець