Справа № 280/3010/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 серпня 2023 року Справа № 280/3010/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), представник адвокат Загрія Роман Олегович (69019, м. Запоріжжя, а/с 107 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (49107, м. Дніпро, вул. Армстронга Ніла, б. 1Д Код ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладенні штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) представник адвокат Загрія Роман Олегович до Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладенні штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 4 ДПС-ФС/04 від 03.05.2023;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача документально підтверджені судові витрати.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивачка 04.05.2023 отримала на електронну адресу постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 4 ДПС - ФС/04 від 03.05.2023. Відповідно до Постанови на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 134 00,00 грн. за допущення до роботи двох працівників без укладання договору трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413. Постанова № 4 ДПС-ФС/04 від 03.05.2023 прийнята на підставі Акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області № 2803/08/01/07/09/ від 22.12.2022. Позивачка зазначає, що не здійснювала підприємницьку діяльність в кафе за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 185 прим. 35. Також, позивачка не була присутня під час проведення фактичної перевірки, наказ та направлення про проведення фактичної перевірки не отримувала, у зв`язку з чим не мала можливості надати до перевірки всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки за перевіряємий період. Під час проведення фактичної перевірки, перевіряючими було використано Х-баланс та чеки РОS-терміналу, які належать іншому суб`єкту господарювання, що підтверджується самими чеками. Також, відповідач не здійснив жодних дій спрямованих на перевірку інформації викладеної у Акті лише послався на суб`єктивні думки посадових осіб, які проводили фактичну перевірку при винесені оскаржуваної постанови. Окрім того, позивач вважає, що перевірку було проведено ГУ ДПС у Запорізькій області із порушенням діючого порядку, що ставить під сумнів її результати. Так, зокрема, позивач вказує на відсутність у наказі № 1266-п від 12.12.2022 посилання на п.п. 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПКУ як підставу для проведення перевірки, а також проведення перевірки в період дії мораторію на проведення податкових перевірок, закріпленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України. Вважаючи постанову № 4 ДПС-ФС/04 від 03.05.2023 протиправною позивач звернулася з даним позовом до суду та просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 16.05.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом подання до суду: позовної заяви із зазначенням місця проживання чи перебування представника позивача; належним чином засвідчені копії документів, що посвідчують особу позивача, місце реєстрації позивача (копія паспорта тощо), а також копії реєстраційного номеру облікової картки платника податків, та доданих до позовної заяви документів.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

14 червня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електроний суд» надійшов відзив Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечує проти задоволенні позовних вимог та зазначає, що актом фактичної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області від 22.12.2022 №2803/08/01/07/09/ НОМЕР_1 встановлено факт використання позивачем найманої праці без належного оформлення трудових відносин та повідомлення про прийняття працівника на роботу до органів ДПС, а тому оскаржувана постанова прийнята правомірно. Окрім того, законність проведення перевірки посадовими особами органів ГУ ДПС у Запорізькій області не є предметом спору по даній справі. Докази визнання протиправними дій або рішень ГУ ДПС у Запорізькій області, вчинених останнім при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 відсутні. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Від представника позивача 20.06.2023 до суду надійшла відповідь на відзив в якій представником зазначається про те, що відповідач не виконав вимоги пункту 3 (не повідомив позивача про надходження документів перевірки) та пункту 4 (не повідомив позивача про відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу) Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 №509. Представник звертає увагу суду, що до листа № 8988/6/08-01-07-09-13 від 01.03.2023 були долучені лише пояснення ОСОБА_2 , пояснення ОСОБА_3 матеріали перевірки не містять. Відповідно до оскаржуваної Постанови, на позивача накладено штраф у розмірі 134000,00 грн. за допущення до роботи двох працівників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомленням центрального органу виконавчої влади. Окрім того, в поясненнях ОСОБА_2 доданих до матеріалів перевірки вбачається, що вона працює у кафе Old Rabbit на посаді бариста, а не ФОП ОСОБА_1 . Також, представник зазначає про перевищення строку розгляду справи про накладання штрафу оскільки матеріали фактичної перевірки відповідач отримав не пізніше 18.01.2023. Строк розгляду справи про накладання штрафу 45 днів, з дня отримання документів, тобто до 04.03.2023. Порядок не передбачає продовження строку розгляду, повернення документів заявнику на доопрацювання та інше.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 02.02.2022, номер запису: 000117976. Зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 . Види діяльності позивача: 56.30 Обслуговування напоями (основний); 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Заступником начальника ГУ ДПС у Запорізькій області 12.12.2022 видано наказ № 1266-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно якого на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ та доповідної записки начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Запорізькій області Дмитра Шепеля від 07.12.2022 № 4299/08-01-07-09-06 наказано провести з 12.12.2022 тривалістю не більше 10 діб фактичну перевірку кафе за адресою: АДРЕСА_2 в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.07.2022 по день закінчення фактичної перевірки, з питань дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); з питань цін та ціноутворення.

На підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 12.12.2022 № 1266-п видано направлення на перевірку від 12.12.2022 за № 1846 та № 1847.

13 грудня 2022 року співробітниками ГУ ДПС у Запорізькій області проведено перевірку господарської одиниці кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 22.12.2022 №2803/08/01/07/09/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено, зокрема, використання праці найманих осіб без оформлення трудових відносин, а саме: на момент перевірки 13.12.2022 адміністратор та бариста ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (здійснювала розрахунки) відповідно, не маючи трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), але в порушення цього допущені до роботи. Повідомлення про прийняття зазначеного працівника на роботу до Головного управління ДПС у Запорізькій області ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) на момент початку перевірки (13.12.2022, 13 година 57 хвилини) не подавались.

В подальшому ГУ ДПС у Запорізькій області листом від 29.12.2023 № 33502/6/08-01-07-09-11 копію акту фактичної перевірки від 22.12.2022 №2803/08/01/07/09/ НОМЕР_1 направлено до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства в межах компетенції.

Південно-Східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці листом від 28.01.2023 № ПС/3/1918-23 повідомлено ГУ ДПС у Запорізькій області, що матеріали фактичної перевірки кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , не містять достатніх доказів, що підтверджують наявність порушень з питань використання праці найманих осіб без оформлення трудових відносин: в матеріалах перевірки відсутні особисті пояснення найманих працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; також в Акті фактичної перевірки відсутні посилання на документи, що засвідчують особу ОСОБА_3 (пункт 1.5 акту фактичної перевірки). Оскільки матеріали проведеної фактичної перевірки кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 , не містить достатніх доказів, що підтверджують наявність порушень з питань використання праці найманих осіб без оформлення трудових відносин у Міжрегіонального управління відсутні підстави для розгляду матеріалів щодо застосування штрафної санкції до ФОП ОСОБА_1 . Вказаним листом відповідачем повернуто без розгляду документи, надіслані ГУ ДПС у Запорізькій області у зв`язку із їх невідповідністю встановленим вимогам.

01 березня 2023 року ГУ ДПС у Запорізькій області листом № 8988/6/08-01-07-09-13 вдруге направлено відповідачу копію акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) від 22.12.2022 №2803/08/01/07/09/ НОМЕР_1 для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства в межах компетенції.

Листом від 24.03.2023 № ПС/3/7543-23 відповідачем повідомлено позивача про одержання акту перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області, у ході якої виявлено порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 та про те, що справа про накладення штрафу розглядатиметься у 45-денний строк з дня, що настає, за днем одержання уповноваженою особою документів.

03 травня 2023 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 4 ДПС-ФС/04. Згідно вказаної постанови начальником Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області від 22.12.2022 №2803/08/01/07/09/ НОМЕР_1 щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю на позивача накладено штрафу розмірі 134 000,00 грн.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Повноваження, правові відносини суб`єктів владних повноважень та суб`єктів господарювання у сфері дотримання законодавства про працю, питання нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, відповідальність за порушення законодавства про працю врегульовуються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 за №877-V (далі - Закон №877-V), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 за №509 (далі - Порядок №509), Податковим кодексом України, а також положеннями Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Положеннями ч. 1 ст. 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як визначено в абз. 2 ст. 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.

Загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю) визначено ст. 4 Закону № 877-V, згідно якої, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.4 Положення № 96).

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання вимог посадових осіб Держпраці (Підпункт 54 пункту 4 Положення № 96).

Як визначено п.7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Південно-Східне міжрегіональне управлінням державної служби з питань праці є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Таким чином, відповідач є органом, якому чинним законодавством надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, зокрема, засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 10 статті 265 КЗпП України передбачено, що сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509.

Відповідно до п.2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Як одну з підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови позивач посилається на проведення перевірки податковим органом в період мораторію встановленого п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України .

Враховуючи, те що підставою для прийняття оскаржуваного рішення був акт перевірки складений за результатом проведення податковим органом фактичної перевірки, то суд вважає, що в такому випадку слід в першу чергу аналізувати правомірність рішення на підставі якого проводилась фактична перевірка та дій перевіряючих під час її проведення.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 Верховний Суд відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки. Верховний Суд також зазначив, що недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист. Верховний Суд у зазначеній справі сформулював правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Аналогічний висновок щодо перевірки органів Держпраці викладено у постанові Верховного Суду 07.07.2022 у справі № 1940/1347/18, від 15.09.2022 у справі №640/21270/21.

З огляду на позиції Верховного Суду у вищевказаних постановах, доводи позивача щодо неправомірності дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (пункту 86.1 статті 86 ПК України).

Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, внесено зміни до ПК України. Зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 52-2 про встановлення мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 80.2 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального; 80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Як встановлено судом, в наказі на перевірку від 12.12.2022 № 1266-п, підставою для її проведення зазначений підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а посилання на підпункт 80.2.7 у цьому документі відсутнє.

Вказаним наказом визначена його мета - дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); з питань цін та ціноутворення.

Як зазначалося, згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції на момент винесення наказу) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

Тобто, вимоги пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 (зі змінами) установлено з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин.

Отже, Кабінетом Міністрів України на момент прийняття вказаного наказу не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення фактичної перевірки платників податків з питання визначеного п.п.80.2.7 ПК України.

Водночас, мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України (в редакції на момент винесення спірного наказу) та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок, була чинною, її дія не зупинялась.

За такого правового регулювання, суд вважає правильними доводи позивача про те, що у контролюючого органу не було підстав для проведення фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктом господарювання належного оформлення трудових відносин.

Наведений висновок, на думку суду, обґрунтовується передусім тим, що на даний вид перевірки існував мораторій, встановлений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, а по-друге, контролюючий орган не визначав такий предмет перевірки в наказі про її проведення.

Досліджуючи питання чи може контролюючий орган вийти за межі фактичної перевірки, судом встановлено таке.

Пункт 75.1 статті 75 ПК України встановлює, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час проведення фактичної перевірки щодо дотримання законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів повинні досліджуватися саме вказані питання.

Позаяк предмет фактичної перевірки не охоплює дотримання суб`єктом господарювання використання праці найманих осіб, контролюючий орган, виявивши такі порушення, повинен був призначити та провести відповідну перевірку, у ході якої будуть досліджуватися подібні порушення.

Отже, за аналізом викладеного, суд дійшов висновку, що контролюючий орган вийшов за межі предмету фактичної перевірки, коли розпочав досліджувати питання дотримання суб`єктом господарювання використання праці найманих осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що слід визнати недопустимим доказом акт фактичної перевірки, який був складений із порушенням порядку проведення податкової перевірки.

Суд, відповідно до ст.242 КАС України, враховує під час розгляду справи висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 04.02.2019 у справі № 807/242/14 лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом будь-яких вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що відсутність законних підстав для проведення перевірки має наслідком незаконність постанови про накладення на позивача штрафу.

Також, під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених вказаним Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених ПК України, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених ПК України, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як встановлено судом згідно з матеріалами фактичної перевірки при її проведенні присутніми були ОСОБА_2 , яка виконувала обов`язки бариста, та ОСОБА_3 , яка виконувала функції адміністратора. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були прийняті на роботу саме позивачем. Більш того, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 в яких остання зазначає, що працює в кафе Old Rabbit.

Разом із тим докази ведення позивачем господарської діяльності у такому закладі, як і докази уповноваження позивачем ОСОБА_2 на вчинення будь-яких дій від імені позивача у матеріалах справи відсутні.

Пояснень ОСОБА_3 матеріали справи не містять, а відповідно встановити наявність між нею та позивачем трудових відносин не можливо.

Окрім того, у позовній заяві позивач наполягала на нездійсненні нею господарської діяльності у кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , а відтак і неможливості притягнення її до відповідальності за частиною другою статті 265 КЗпП України.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом з пояснень позивача остання планувала здійснювати підприємницьку діяльність відповідно до КВЕДів 56.30, та 56.10, однак з початком війни підприємницьку діяльність не здійснювала.

Окрім цього, на підтвердження неведення господарської діяльності позивач долучила до позовної заяви податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік в якій у клітинках відповідних граф відсутня інформація про наявність доходу.

Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували здійснення позивачем господарської діяльності у статусі ФОП у кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та використання саме нею найманої праці таких працівників.

Також судом встановлено, що жоден із названих працівників не повідомив посадових осіб ГУ ДПС про те, що до виконання трудових функцій їх допущено позивачем чи уповноваженою нею особою.

Відтак, на думку суду проведення посадовими особами ГУ ДПС фактичної перевірки за відсутності позивача чи її уповноваженого представника порушило вищевказані вимоги ПК України, а також мало наслідком неможливість позивача скористатися правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки та надати пояснення з приводу виявлених перевіркою фактів.

Також, судом встановлено, що передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених підпунктами 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Як зазначено в наказі від 12.12.2022 № 1266-п перевірка проведена на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.69.27 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-?І (зі змінами) та доповідної записки начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Запорізькій області Шепеля Дмитра .

Однак, зі змісту наказу не вбачається, яку саме інформацію про порушення платником податків тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримано ГУ ДПС у Запорізькій області, що стала у подальшому підставою для прийняття наказу про призначення перевірки від 12.12.2022 № 1266-п. Крім того, у вказаному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на доповідну записку начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Запорізькій області Шепеля Дмитра від 07.12.2022 № 4299/08-01-07-09-06; у наказі не відображено сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Відповідач не надав належних доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу на перевірку слугувала інформація про порушення позивачем вимог законодавства. У самому наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 440/1074/21.

Верховний суд в постанові від 31.01.2023 по справі № 540/1245/20 зробив висновок, що лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу, порушення контролюючим органом будь-яких вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Статтею 265 Кодексу законів про працю України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Відповідно до частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 4 Порядку №509 передбачено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

Судом встановлено, що первинно матеріали перевірки надішли до відповідача у січні 2023 року. Проте, відповідачем всупереч положень Порядку №509 не повідомлено позивачу про надходження акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області від 22.12.2022 №2803/08/01/07/09/ НОМЕР_1 щодо порушень ФОП ОСОБА_1 .

Як вбачається з листа Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці листом від 28.01.2023 № ПС/3/1918-23 матеріали фактичної перевірки кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , надіслані ГУ ДПС у Запорізькій області, були повернуті ГУ ДПС у Запорізькій області з підстав відсутності достатніх доказів, що підтверджують наявність порушень з питань використання праці найманих осіб без оформлення трудових відносин.

Водночас, суд зазначає, що Порядок №509 передбачає чіткий порядок дій уповноваженої посадової особи Держпраці за результатами розгляду та дослідження матеріалів - вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для накладення штрафу.

Порядком №509 не передбачається можливості повернення матеріалів справи органу з якого вони надішли для доопрацювання та повторний розгляд справи уповноваженою посадовою особою Держпраці.

Як вбачається з листа Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці листом від 28.01.2023 № ПС/3/1918-23 уповноваженою посадової особи Держпраці встановлено відсутність доказів для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності.

Враховуючи викладені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено порушення позивачем законодавства про працю, у зв`язку з чим оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, є такою, що підлягає скасуванню, отже позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат визначений ст. 139 КАС України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 1 340,00 грн.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 1 340,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, яким прийнято протиправне рішення.

Керуючись статтями 134, 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), представник адвокат Загрія Роман Олегович (69019, м. Запоріжжя, а/с 107 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (49107, м. Дніпро, вул. Армстронга Ніла, б. 1Д Код ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладенні штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 4 ДПС-ФС/04 від 03.05.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (49107, м. Дніпро, вул. Армстронга Ніла, б. 1Д Код ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 340,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14 серпня 2023 року.

Суддя О.О. Артоуз