Справа № 320/6215/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2023 року м. Київ № 320/6215/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку, як оплату вимушеного прогулу починаючи з 16.02.2022 до 16.02.2023 у розмірі 175149,00 грн за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 у адміністративній справі № 826/17614/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідачем невчасно було виконано рішення суду про поновлення позивача на посаді, з огляду на що, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток, як оплату вимушеного прогулу починаючи з 16.02.2022 до 16.02.2023 за затримку виконання рішення у справі № 826/17614/14.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

07.06.2023 до суду від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що остаточне рішення у справі судом постановлено 25.01.2023, а відповідна постанова Верховного суду у справі № 826/17614/14 надійшла до кадрового підрозділу Офісу Генерального прокурора 03.02.2023. Оскільки позивач не подав заяву та виконавчий лист щодо виконання вказаного рішення суду, 07.02.2023 на його поштову та електронну адресу направлено лист з пропозицією прибути до кадрового підрозділу для вирішення питання щодо поновлення на посаді. Відповідач вважає, що поновлення на посаді прокурора на виконання судового рішення без волевиявлення особи на продовження роботи та підтвердження готовності її виконувати могло призвести до негативних наслідків, у тому числі до порушення передбаченого ст. 43 Конституції України права позивача на працю. Крім цього, акцентовано увагу на тому, що згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_1 15.07.2016 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000074, а відомості про зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю у реєстрі відсутні. Також, вказано на те, що одночасно з поновленням ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з посади за власним бажанням, що додатково підтверджує відсутність його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді прокурора. Наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 17.02.2023 № 118ц ОСОБА_2 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури у зв`язку із поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»). Таким чином, відповідач вважає, що порушень вимог статті 236 КЗпП України Офісом Генерального прокурора не вбачається.

24.04.2023 до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, тому, доводи відповідача, покладені в основу відзиву є необґрунтованими та не спростовують аргументів та вимог позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Окружним адміністративним судом міста Києва 15.02.2022 у адміністративній справі № 826/17614/14 ухвалено рішення, яким задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії: визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 2521-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу управління внутрішньої безпеки та захиету працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно- методичного відділу управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльноеті органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 10.02.2022 у розмірі 2057138,48 грн. (два мільйони п`ятдееят сім тисяч сто тридцять вісім гривень 48 копійок); зобов`язано Офіе Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади»; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14820,30 грн.

За результатами апеляційного перегляду адміністративної справи № 826/17614/14, Шостим апеляційним адміністративним судом 13.07.2022 ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 змінено в мотивувальній та резолютивних частинах; викладено абзац 4 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 в наступній редакції: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 15.02.2022 у розмірі 1232087,56 грн. (один мільйон двісті тридцять дві тисячі вісімдесят сім гривень п`ятдесят шість копійок).»; в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року в адміністративній справі № 826/17614/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, вирішено постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року в частині зміни в мотивувальній та резолютивній частинах рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року стосовно стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 - скасувати, і залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року у відповідній частині. В решті постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року - Верховним Судом залишено без змін.

ОСОБА_1 на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022, постанови Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 826/17614/14, Офісом Генерального прокурора поновлено на публічній службі тільки 17.02.2023 (наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора Олексія Хоменка від 17 лютого 2023 року № 116ц, відповідно до якого, наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №2521-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури скасовано та його поновлено на попередній посаді з 24 жовтня 2014 року).

Позивач зазначає, що час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 16.02.2022 (наступний день після ухвалення 15.02.2022 рішення суду першої інстанції) до 16.02.2023 включно (день, що передував винесенню наказу виконувача обов`язків Генерального прокурора від 17.02.2023 № 116ц), та є вимушеним прогулом, що і зумовило отсаннього на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України, визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 2 ст. 372 КАС України, закріплено, що судове рішення, яке набуло законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За ч. 2 ст. 235 КЗпП України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В ч. 8 ст. 235 КЗпП України, зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Судом досліджено, що ОСОБА_1 на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022, постанови Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 826/17614/14, Офісом Генерального прокурора поновлено на публічній службі 17.02.2023 що підтверджується наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора Олексія Хоменка від 17.02.2023 № 116ц, відповідно до змісту якого, наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 2521-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури скасовано та його поновлено на попередній посаді з 24.10.2014.

Відповідно, час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 16 лютого 2022 року (наступний день після ухвалення 15.02.2022 рішення суду першої інстанції) до 16.02.2023 включно (день, що передував винесенню наказу виконувача обов`язків Генерального прокурора від 17.02.2023 № 116ц), та, на переконання суду, є вимушеним прогулом.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України (оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника), у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Суд наголошує на тому, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі, є саме видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. При цьому, обов`язок роботодавця полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Суд наголошує на тому, що Окружним адміністративним судом міста Києва 15 лютого 2022 року в адміністративній справі № 826/17614/14 ухвалено рішення, яким допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14820,30 грн.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права Верховний Суд викладав також у постановах від 17.09.2020 (справа №130/2249/15-ц), від 23.06.2023 (справа № 802/1184/16-а), від 17.06.2020 (справа №521/1892/18), від 26.02.2020 (справа №702/725/17), від 06.12.2018(справа №465/4679/16).

Так, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду потрібно встановити чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення установити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Приписи статті 236 КЗпП України, не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (роботодавця, власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема. КАС України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

Таким чином, суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про наявність затримки з боку відповідача виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі).

Суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на посаді оскаржувалось у судах апеляційної та касаційної інстанцій, зокрема, ними змінювалось, тому після ухвалення Верховним Судом остаточного рішення у справі, і було поновлено позивача на посаді, оскільки рішення суду про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню, та не пов`язується з його оскарженням до суду апеляційної/касаційної інстанцій, до того ж, судом було звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

Щодо самого розрахунку належних до стягнення на користь ОСОБА_1 грошових виплат за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі), суд вважає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, за положеннями абзацу «з» пункту першого Розділу 1, пунктів 2, 5, 8 Порядку № 100, нарахування виплат за час вимушеного прогулу слід проводити виходячи з розміру розрахованої за останні два місяці роботи, середньоденної заробітної плати працівника на час звільнення з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як вказано у пункті 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так, ухвалюючи рішення від 15.02.2022 в адміністративній справі № 826/17614/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі), при розрахунку його середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу починаючи з 24.10.2014 по 15.02.2022 включно (день постановлення судом рішення), Окружний адміністративний суд міста Києва виходив із визначеного відповідачем первинного розрахункового розміру середньоденного заробітку на час звільнення (673,65 грн), застосувавши до певних періодів прогулу коригуючи коефіцієнти підвищення заробітку, що були чинними до 11.12.2020 за приписами пункту 10 Порядку № 100. З наступного дня, коли 12.12.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100», і пункт 10 вказаного Порядку № 100 було виключено, суд першої інстанції у подальшому розраховував середній заробіток ОСОБА_1 без застосування будь-яких коефіцієнтів підвищення, беручи до уваги лише той розмір середньоденного заробітку, який визначено відповідачем на день звільнення позивача з роботи 23.10.2014 відповідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , виданої Офісом Генерального прокурора від 10.07.2020 № 21-906зп.

Отже, суд першої інстанції при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 не застосовував пункт 10 Порядку № 100 з 12 грудня 2020 року і по день ухвалення рішення по суті спору. Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 за той період вимушеного прогулу, що передував ухваленню судового рішення по суті, а саме з 12.12.2020 по 15.02.2022, суд визначив у 673,65 грн.

Також, цей розмір середньоденного заробітку визначено відповідачем на день звільнення позивача з роботи 23.10.2014 відповідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , виданої Офісом Генерального прокурора від 10.07.2020 № 21-906зп.

Відтак, середньоденний заробіток ОСОБА_1 для розрахунку середнього заробітку за увесь час затримки виконання рішення суду слід визначати, виходячи із розміру у 673,65 грн, станом на день звільнення його 23.10.2014, як це встановлено у рішенні суду від 15 лютого 2022 року в адміністративній справі № 826/17614/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі).

Розрахований час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури, починаючи з 16.02.2022 року до 16.02.2023 включно, становить 260 робочих днів (розрахунок за нормами тривалості робочого часу за п`ятиденного робочого тижня із двома вихідними в суботу та неділю, з урахуванням приписів частини шостої статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136- IX щодо не застосування на час дії воєнного стану норм трудового законодавства, що встановлюють святкові і неробочі дні: у 2022 році - лютий: 9 робочих днів, березень: 22 робочих дні, квітень: 21 робочий день, травень: 22 робочих дні, червень: 22 робочих дні, липень: 21 робочий день, серпень: 23 робочих дні, вересень: 22 робочих дні, жовтень: 21 робочий день, листопад: 22 робочих дні, грудень: 21 робочий день; у 2023 році - січень: 22 робочих дні, лютий: 12 робочих днів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сума середнього заробітку ОСОБА_1 що підлягає оплаті, як вимушений прогул за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі) становить 175149,00грн. (сто сімдесят п`ять тисяч сто сорок дев`ять гривень 00 копійок) (260 робочих днів х 673,65 грн = 175 149,00 грн)

Оскільки Офіс Генерального прокурора, у добровільному порядку вказані грошові кошти за час затримки виконання рішення суду, ОСОБА_1 , як поновленому на роботі працівникові, не виплатив, чим допустив порушення його прав, свобод та інтересів, тому за судовим рішенням вказані грошові кошти за час затримки виконання рішення суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо тверджень відповідача те, що працівник, поновлений за рішенням суду на попередній роботі, задля його реалізації зобов`язаний вчинити низку додаткових дій (отримати виконавчий лист та звернути до примусового виконання рішення суду, подати роботодавцю заяву з проханням поновити його на роботі щоб бути допущеним до роботи тощо), а не вчинення таких дій працівником, на думку відповідача, виключає вину роботодавця, то суд вважає такі необґрунтованими, позаяк, стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. До того ж, рішенням суду було звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

У частині тверджень відповідача про те, що зайняття позивачем адвокатською діяльністю є перешкоджало належному вирішенню питання щодо поновлення його на посаді прокурора, суд наголошує на тому, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних. Водночас, норми закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність. Питання щодо несумісності повинно було бути вирішено після виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді. За приписами ч. 2 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності. Отже, законодавцем передбачено чіткий порядок дій особи, щодо якої виникають обставини несумісності або можливого конфлікту інтересів у зв`язку з зайняттям адвокатською діяльністю. Відтак, суд вважає, що відсутній був обов`язок позивача попередньо, як умову для поновлення на роботі в органах прокуратури, зупиняти чи припиняти адвокатську діяльність.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено обґрунтованості та законності затримки виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові виграти, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір сплачений позивачем у розмірі 1751,50 грн за ставкою судового збору, визначеною підпунктом 1 пункту З частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою (квитанція № 35 від 14.03.2023).

Судовий збір у розмірі 1751,50 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді - задовольнити.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток, як оплату вимушеного прогулу починаючи з 16.02.2022 до 16.02.2023 у розмірі 175149,00 грн (сто сімдесят п`ять тисяч сто сорок дев`ять гривень) за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 у адміністративній справі № 826/17614/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1751,50 грн (одна тисяча сімсот п`ятдесят одна гривня 50 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.