Справа № 240/11264/23
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Житомир справа № 240/11264/23

категорія 111030700

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6663/06-30-09-02/ НОМЕР_1 , №6664/06-30-09-02/, №6665/06-30-09-02/, №6666/06-30-09-02/ НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його необґрунтовано притягнуто до відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій за порушення ст.15 вказаного Закону, оскільки отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для об`єктів, які підпадають під визначення "акцизний склад", тоді як місця зберігання пального, які використовував позивач таким критеріям не відповідають. Також звертає увагу, що паливо використовувалось виключно для потреб власного споживання - заправляння належних йому вантажних автомобілів. Вважає, що перевіряючими не було встановлено належним чином факт фізичного зберігання пального, а висновки ґрунтуються на припущеннях та накладній, в якій допущено описку щодо місця розвантаження. Вказує, що норми ПК України не встановлюють строки подання відомостей про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням за основним місцем обліку, що виключає притягнення до відповідальності за несвоєчасне подання таких відомостей.

Ухвалою суду від 18.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ГУ ДПС у Житомирській області подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що в ході перевірки було встановлено факт зберігання позивачем без відповідної ліцензії паливних матеріалів за трьома адресами. Звертає увагу, що ліцензуванню підлягає й зберігання пального для власних потреб, а таку ліцензію позивач отримав лише 20.01.2022 року. З урахуванням наведеного, вважає, що контролюючим органом правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Зазначає, що в перевіряємому періоді позивач використовував в своїй господарській діяльності транспортні засоби та техніку в кількості 5 одиниць та не подав своєчасно до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою №20-ОПП, чим порушив п.63.3 ст. 63 ПК України. При цьому, строк подання такої інформації встановлено Порядком обліку платників податків і зборів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2011 року №1588.

14.06.2023 позивачем подано відповідь на відзив, де він зазначає, що відповідачем не було спростовано його доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.

Ухвалою суду від 14.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-43В від 07.07.2023 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в період з 24.07.2023 по 11.08.2023.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ГУ ДПС у Житомирській області ГУ ДПС у Житомирській області на підставі ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України та наказу від 07.09.2022 року №1193-п проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог законодавства в частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, господарських одиниць ФОП ОСОБА_1 , що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 Мельнична, буд. 39а.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 19.09.2022 №5835/06-30-09-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР) та п. 63.3 ст. 63 ПКУкраїни.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- №6663/06-30-09-02/ НОМЕР_1 від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 5 100,00 грн за порушення п.63.3 ст.63 ПК України (в частині неподання до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через, які проводиться діяльність за формою №20-ОПП (в кількості 5 одиниць));

- №6664/06-30-09-02/ НОМЕР_1 від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000,00 грн за порушення ст.15 Закону №481/95-ВР (в частині зберігання пального за переві ряємий період без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: АДРЕСА_2 );

- №6665/06-30-09-02/ від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000,00 грн. за порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР (в частині зберігання пального за перевіряємий період без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: АДРЕСА_3 );

- №6666/06-30-09-02/ від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000,00 грн. за порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР (в частині зберігання пального за перевіряємий період без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: АДРЕСА_4 ).

Не погоджуючись із даними рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує правовий висновок, наведений Верховним Судом у постанові від 30.05.2022 у справі №540/4291/20 та зазначає наступне.

З 1 січня 2016 року Податковий Кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України) визначав, що діяльність з реалізації пального обумовлювалася обов`язком суб`єкта господарювання зареєструватися платником акцизного податку, а також виконувати вимоги, пов`язаних із обігом пального. Водночас, законодавець встановив, що приміщення для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є акцизним складом (підпункт 14.1.6), а суб`єкти господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є розпорядниками акцизного складу (підпункт 14.1.224).

До 1 липня 2019 року діяльність з виробництва, реалізації та зберігання пального не підлягала ліцензуванню.

З 1 липня 2019 року набрав чинності Закон України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів", яким внесено зміни до ПК України та Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (Закон №481/95-ВР).

З цього часу Закон №481/95-ВР почав додатково визначати основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України, а норми ПК України встановили більш ширше поняття акцизних складів, в тому числі, визначили критерії, за яких відповідна територія/ємність не вважається акцизним складом.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500 000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Крім того, абзацом двадцять третім частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень.

За змістом частин сьомої, восьмої, десятої, шістнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років, а річна плата на право зберігання пального становить 780 гривень.

Частинами тридцять другою, тридцять восьмою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону №481/95-ВР).

При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).

Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема:

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

У зв`язку з тим, що Закон №481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, суд вважає, що задля вирішення спірного у цій справі питання підлягають врахуванню норми ПК України, які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, зокрема:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

до акцизного складу;

до акцизного складу пересувного;

для власного споживання чи промислової переробки;

будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які:

призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг;

належать іншим особам;

виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Згідно з підпунктами 14.1.224, 14.1.224-1 розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб:

реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий;

ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.

Проаналізувавши наведені норми ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку, Верховний Суд сформулював наступний правовий висновок. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Вказаний висновок в подальшому був застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.06.2022 у справі № 280/8338/20, від 28.12.2022 у справі №380/12060/20 та від 12.01.2023 у справі № 420/11102/21.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 27.10.2022 №6666/06-30-09-02/ суд зазначає наступне.

В контексті наведеної правової позиції, суд враховує, що видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є:

- різання, оброблення та оздоблення декоративного га будівельного каменю;

- лісопильне та стругальне виробництво;

- надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у,

- вантажний автомобільний транспорт:

- надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

- надання в оренду вантажних автомобілів;

- технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів;

- неспеціалізована оптова торгівля;

- допоміжна діяльність у рослинництві;

- оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність;

- вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Сторонами не заперечується, що у власності позивача перебуває бочка (ємність) об`ємом 10 000 літрів для зберігання пального за адресою: АДРЕСА_2 .

Як встановлено в ході перевірки та зазначено у акті, станом на 01.07.2019 р. згідно бухгалтерських документів ФОП ОСОБА_1 залишок дизельного палива складав 6604,54 літрів, залишок скрапленого газу - 120 літрів. В період з 01.07.2019р. по 20.07.2021 р. ФОП ОСОБА_1 отримував дизельне паливо, яке зберігав за адресою АДРЕСА_2 та використовував у своїй господарській діяльності без отримання ліцензії.

Отже, відповідачем не заперечується, що метою придбання пального було використання його для власних потреб, тобто позивач є кінцевим споживачем придбаного дизельного пального.

Відповідач вказує, що з аналізу документів щодо руху ГСМ (дизельного палива) вбачається, що за перевіряємий період на зберіганні позивача постійно перебував залишок дизельного пального. Зокрема, станом на 01.01.2020 залишок становив 6765,54 літрів дизельного палива, 01.07.2021 залишок дизельного палива становив 3300,99 літрів, 01.04.2022 залишок становив 7814,99 літрів дизельного пального.

При цьому, відсутні докази отримання позивачем протягом календарного року пального в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (1 000 000 л), а загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального за адресою АДРЕСА_2 не перевищує 200 кубічних метрів.

За таких обставин, за своїм змістом таке місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як винятки з понять «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний»: приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Щодо податкового повідомлення-рішення №6665/06-30-09-02/ від 27.10.2022 суд зазначає наступне.

В ході перевірки було встановлено, шо згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів від 05 лютого 2022 №50 позивач отримав дизельне паливо в об`ємі 2000 л за адресою: АДРЕСА_3 , тому за висновком контролюючого органу позивачем за даною адресою здійснювалось зберігання пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності.

Позивач стверджує, що зазначення вищевказаної адреси, як місце розвантаження є помилкою, яка допущенна відвантажувачем пального, оскільки це є адреса його реєстрації та проживання, будь-які місця зберігання пального за даною адресою відсутні.

Суд звертає увагу, що перевірка дотримання вимог Закону №481/95-ВР здійснюється податковими органами шляхом проведення фактичних перевірок, за результатами якої у випадку встановлення порушення норм цього Закону, складається акт перевірки, який згідно з усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Діяльність суб`єкта господарювання зі зберігання пального у місці, яке не підпадає під винятки, передбачені статтею 15 Закону №481/95-ВР та ПК України, без наявності відповідної ліцензії утворює склад правопорушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 грн. Такі штрафні санкції застосовуються податковим органом у випадку виявлення під час проведення фактичної перевірки складу податкового правопорушення, передбаченого Законом №481/95-ВР, що має бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

Під час розгляду справ, пов`язаних із притягненням суб`єктів господарювання до відповідальності за таке правопорушення, предметом доказування є саме підтвердження або спростування виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень вимог Закону №481/95-ВР, в якому має бути чітко зазначено, в чому полягає порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, яких саме норм та на підставі яких обставин ґрунтується цей висновок.

Водночас, в ході перевірки не було встановлено конкретного місця зберігання пального (його фізична наявність), мети придбання, обсягів споживання та обставини використання пального, тобто не встановлено складу податкового правопорушення, передбаченого Законом №481/95-ВР.

Податковий орган при проведенні перевірки обмежився лише дослідженням факту придбання товариством пального та інформацією із товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів від 05.02.2022 №50.

Також суд повторно звертає увагу, що місце зберігання пального за своїми ознаками (характеристиками) має відповідати визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», тоді як в ході перевірки дані обставини не були встановлені.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.10.2022 №6664/06-30-09-02/ суд зазначає наступне.

В ході перевірки встановлено, шо позивач згідно первинних бухгалтерських документів та пояснень отримував скраплений газ на АЗС в газові балони ємністю 40 літрів кожен, який доставлявся в цех за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, с. Високе, вул. Ланге, 48. Отримане паливо зберігалося та використовувалося при термічній обробці гранітної продукції в цеху. Також на території цеху знаходиться та використовується вилковий дизельний навантажувач LINDE, який заправляється пальним за допомогою металевої каністри, тому за висновком контролюючого органу позивачем за даною адресою здійснювалось зберігання пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності.

Отже, обставини, встановлені в ході перевірки свідчать, що пальне використовувалось ФОП ОСОБА_1 для власних потреб, а загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального за адресою: АДРЕСА_4 не перевищує 200 кубічних метрів.

В ході перевірки не було досліджено обсяги отримання позивачем протягом календарного року пального та не встановлено, що ці обсяги перевищують 1000 кубічних метрів (1 000 000 л).

З огляду на викладене, місце зберігання пального за адресою: АДРЕСА_4 не відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», наведеного у підпункті 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

За таких обставин, підстави вважати, що діяльність позивача за усіма наведеними адресами підпадає під визначення "зберігання пального", що підлягає ліцензуванню у розумінні Закону №481/95-ВР відсутні, відповідно, він не мав обов`язку отримувати ліцензії для здійснення такої діяльності.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх рішень, а тому податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6664/06-30-09-02/, №6665/06-30-09-02/, №6666/06-30-09-02/ слід визнати протиправними та скасувати.

Щодо податкового повідомлення-рішення №6663/06-30-09-02/ від 27.10.2022 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України одним із способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктом оподаткування, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України, можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2011 року №1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №1588).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами ПК України.

Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Згідно з пунктом 8.4 Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі- продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування. Довідник об`єктів оподаткування розміщено на офіційному сайті ДПС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №560/3008/19, від 15.02.2022 у справі № 160/2155/20, від 11.05.2022 у справі № 640/18768/19, від 27.06.2022 у справі № 280/8338/20.

Відповідно до пункту 117.1 статті 117 ПК неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Контролюючим органом встановлено та заперечується позивачем, що в перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 використовував в своїй господарській діяльності транспортні засоби та техніку в кількості 5 одиниць, а саме:

- бочка (ємність) об`ємом 10000 літрів, право користування набуто до 01.07.2019;

- насос 220В, 35 Л/XB. OMNIGENA, право користування набуто до 01.07.2019;

- лічильник електронний Badger Meter, право користування набуто до 01.07.2019;

- пістолет роздаточний механічний SELF 3000 PIUSI, право користування набуто до 01.07.2019;

- вилковий дизельний навантажувач LINDE, право користування набуто до 01.07.2019 (видаткова накладна №75 від 28.07.2016, пояснювальні записки від 15.09.2022).

При цьому, позивач не подав своєчасно до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлень про дані об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП, чим порушив п. 63.3 ст. 63 ПК України.

Суд критично оцінює твердження позивача, що норми ПК України не встановлюють строки подання таких відомостей, оскільки Порядок №1588 розроблений відповідно до Податкового кодексу України з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах, тоді як п.8.4 вказаного Порядку чітко визначено строки подання повідомлень про зазначені об`єкти.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що застосування до позивача штрафу у розмірі 5 100,00 грн. є правомірним, а тому підстави для скасування повідомлення-рішення від 27.10.2022 №6663/06-30-09-02/ відсутні.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст.139 КАС України.

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6664/06-30-09-02/, №6665/06-30-09-02/, №6666/06-30-09-02/.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 14 серпня 2023 р.