Справа № 740/3793/23
Суддя: Гагаріна Т. О.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/3793/23
Провадження № 2-а/740/36/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої- судді Гагаріної Т.О.

за участі секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Царенка А.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Ніжині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, поліцейського Ніжинського РВП Міщенка В.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

15.06.2023 позивач звернувся із вказаним позовом, в якому просив поновити строк на оскарження постанови від 11.04.2023 серія БАД №302142 з посиланням на поважні причини його пропуску, а саме про те, що постанову він не отримував, що про наявність останньої він дізнався лише 07.06.2023 під час ознайомлення із справою про його притягнення за ч.5 ст.126 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що 11.04.2023 відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія серія БАД №302142, згідно якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а саме, що він 11.04.2023 о 16 год. 20 хв. в м. Ніжині по вул. Шевченка,111 керував транспортним засобом марки «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами від 04.10.2022, чим порушив п.2.1 а ПДР.

Вважає, що дана постанова відповідача є незаконною. Вказує, що він не керував транспортним засобом, про те, що відносно нього винесено постанову він не знав, її не підписував і будь - які копії йому не вручалися.

Позивач зазначив, що в його діях відсутій склад адміністративного правопорушення за ч.4 ст.126 КУпА, оскільки до постанова не містить будь-яких доказів того, що він здійснював керування транспортним засобом.

16.06.2023 ухвалою суду відкрите провадження у справі.

26.06.2023 від представника ГУНП в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, відповідач просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими. Вказана постанова повністю відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015. Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Після зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи, позивач отримав копію оскаржуваної постанови, та поставив власний підпис, чим фактично погодився з вчиненим правопорушенням. Окрім цього, послався на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Вказував на те, що посилання позивача на те, що він не підписував оскаржувану ним постану є безпідставним.

05.07.2023 до суду надійшов відзив відповідача поліцейського Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Міщенка В., за змістом якого, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що при розгляді справи ним були дотримані вимоги чинного законодавства, подія фіксувалась на нагрудний відеореєстратор, разом з тим, надати його не має можливості, оскільки строк його зберігання - 30 діб. ОСОБА_1 отримав копію постанови, про що поставив підпис у відповідній графі та в подальшому сплатив штраф.

Ухвалою суду від 17.07.2023 позовна заява позивача залишена без руху.

24.07.2023 до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 , відповідно до якого, він зазначив додаткові обставини - інші причини поважності пропущеного строку.

Згідно зі ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення ЄСПЛ від «28» березня 2006 року по справі «Мельник проти України»).

Крім того, з рішення ЄСПЛ від «27» червня 2000 року по справі «Іліан проти Туреччини» (заява № 22277/93) слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У рішенні від «17» січня 1970 року по справі «Delcourt v. Belgium» (заява № 2689/65) ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст.6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас, у рішенні по справі «Белле проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що ч.1 ст.6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У огляду на наведене, суд визнає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Представник відповідачів Головного управління національної поліції в Чернігівській області у судове засідання не з`явився, в відзиві зазначено прохання здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідачів.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 надав суду пояснення, аналогічні тим, що за зазначив у позові, зокрема про, те, що транспортним засобом він не керував, а керував на його прохання його друг ОСОБА_2 . Коли під`їхали працівники поліції транспортний засіб не рухався, та ніхто їм не керував. Працівники поліції спитали в обох документи, вони надали, далі працівники поліції в автомобілі щось перевіряли, їм хтось зателефонував, вони повернули документи та поїхали. Штраф дійсно був сплачений, але не ним особисто, а його матір`ю, за що саме вона платила, він дізнався пізніше.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні надав суду показання, про те, що він 11.04.2023 на прохання ОСОБА_1 возив його по місту, оскільки у останнього були якісь проблеми із правами, які саме не знає. Близько 16-ї години він привіз його до дому, вони вийшли з машини, стояли біля неї та пили каву, в цей час до них під`їхали працівники поліції і попросили пред`явити документи, вони їх надали, розмова тривала близько 10 хв., їм повернули документи та останні поїхали. Свідком складання будь-яких документів він не був.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом розгляду в даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення.

Згідно зі ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.4 ст.126 КУпАП покладено на органи Національної поліції.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п 8 ч.1 ст.23 Закону у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження в справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та в спосіб, визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п.1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З матеріалів справи встановлено, що 11.04.2023 поліцейським ГРПП Ніжинського РВП Міщенком В.М. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 302142, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн.

У постанові вказано, що 11.04.2023 о 16год. 20 хв. у м. Ніжині по вул. Шевченка,111, водій керував тз, будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1 ПДР керування т/з особою, позбавленою права керування т/з.

Частиною 4 ст.126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху, визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.1.10 ПДР водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, крім іншого, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, перевірці в такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законами та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обов`язком суб`єкта владних повноважень згідно ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як встановлено ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду №524/1284/17 від 19.02.2020.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

Так, згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні від 10.02.1995, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`'ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Позивачем заперечується факт керування транспортним засобом.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , керував автомобілем, стороною відповідача не надано.

Суд критично оцінює копію рапорту працівника поліції Міщенка В.М. наданого стороною відповідача в якості доказу, оскільки дана особа є зацікавленою при розгляді справи. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі, з огляду на те, що його зміст не відповідає змісту постанови, зокрема щодо часу вчинення правопорушення та його місця.

Дані висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду в справі №524/4668/17 від 28.05.2020.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

У зв`язку з цим, доводи відповідачів про здійснення відеофіксації, судом не приймаються, оскільки про даний відеозапис не вказано в оскаржуваній постанові.

Водночас, приписами ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду №524/1284/17 від 19.02.2020.

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували наведені позивачем твердження про те, що він не керував автомобілем та не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Позивач заперечує проти вчинення правопорушення, тоді як відповідачі, будучи суб`єктами владних повноважень у спірних відносинах не надали доказів правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Суд також вважає помилковим доводи відповідачів, про те, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення. Такий висновок суперечить положенням ст.71 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення (постанова ВС від 22.07.2019 № 757/2757/16-а).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу.

Під час розгляду справи встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 у зазначеному в постанові місці та в зазначений час керував транспортним засобом, а тому він не є суб`єктом відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі слід закрити, в зв`язку з чим позов підлягає до повного задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені витрати у вигляді судового збору в сумі 536,80 грн., що стверджено квитанцією, тому вказана сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Чернігівській області.

Керуючись ч.6 ст.121, 251, 280 КУпАП, ст.ст.250, 257-263, 286 КАС України, суд,-

постановив:

позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 302142, винесену 11.04.2023 поліцейським Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Міщенком В.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 гривень, - скасувати та закрити провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (проспект Перемоги, м. Чернігів,74 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О.Гагаріна