Справа № 420/14975/22
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/14975/22

Головуючий в І інстанції: Левчук О.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 14.03.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Косцової І.П.

судді Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразились у невиплаті середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.02.2021 року по 12.09.2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.02.2021 року по 12.09.2022 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.02.2021 року по 11.08.2021 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким зобов`язати відповідача нарахувати та випалити середнє грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2021 року по 18.07.2022 року, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та наказом від 10.02.2021 року № 27 був виключений зі списків особового складу, знятий з усіх видів грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року по справі № 420/12463/21, зокрема: зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2008 по 31.12.2015 включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплаченої суми індексації; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.

01 вересня 2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ № 232 про виплату на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року по справі № 420/12463/21 ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2008 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у розмірі 4503,23 грн.

Листом від 10.10.2022 року № 2336 Військова частина НОМЕР_2 повідомила ОСОБА_1 про нарахування на виконання рішення суду від 13.12.2021 року по справі № 420/12463/21 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2008 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 4503,23 грн. та виплату на картковий рахунок 12 вересня 2022 року з урахуванням утримання військового збору (1,5 %) в сумі 4435,68 грн.

Позивач вважає, що у даному випадку є підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, у вигляді виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з позивачем щодо наявності у нього права на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.02.2021 року (наступний день після звільнення) по 11.08.2021 року (шість місяців відповідно до вимог ст. 117 КЗпП).

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Так, спір у цій справі виник у зв`язку із виплатою на користь позивача (військовослужбовця) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, внаслідок несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення (на загальну суму 4435,68 грн.).

Зазначену складову грошового забезпечення відповідач виплатив позивачу на виконання судового рішення у справі № 420/12463/21 від 13.12.2021 року, після чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Проте, такі питання врегульовані КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення із військової служби.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що статтями 116, 117 КЗпП України, в редакції на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків військової частини, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В свою чергу, статтею 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент виплати позивачу індексації грошового забезпечення, а саме 12.09.2022 року, за затримку виплати якої позивач і просить нарахувати йому середній заробіток, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22, у правовідносинах з аналогічним предметом спору та періодом виникнення спірних правовідносин. У цій справі ВС дійшов висновку про необхідність застосування статті 117 КЗпП України в редакції згідно із Законом № 2352-ІХ, яка діяла на дату звернення позивача з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин вимог ст. 117 КЗпП України в редакції до 19.07.2022 року та вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано положення статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент виплати позивачу індексації грошового забезпечення, а саме 12.09.2022 року, за затримку виплати якої позивач і просить нарахувати та виплатити середній заробіток.

Однак, суд першої інстанції, неправильно застосувавши норми матеріального права, не вирішив питання щодо обрахунку розміру середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не встановив усіх фактичних обставин справи та не дослідив відповідні докази, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме для здійснення обчислення середньоденного заробітку позивача та розрахунку розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права є сталою та послідовною.

ВС неодноразово констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору (зокрема, постанови Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 31 березня 2021 року у справі № 340/970/20, від 19 липня 2021 року у справі № 340/400/20, від 16 лютого 2023 року у справі № 420/20192/21, від 27 липня 2023 року у справі № 420/436/22, від 08 серпня 2023 року у справі № 420/19971/21).

Колегія суддів вказує, що покладення обов`язку з визначення суми відшкодування на відповідача не є остаточним вирішенням спірних правовідносин та не відповідає вказаному у ст. 117 КЗпП України способу захисту порушеного права позивача з боку органу, що вирішує трудовий спір.

Отже, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно п.п. 2, 8 якого, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції відповідачем наведено інформацію щодо середньоденного грошового забезпечення позивача, розмір якого розраховано з урахуванням грошового забезпечення за останнім два місяці перед звільненням та складає 875,35 грн. (27135,75+27135,75)/62 к.д.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 117 КЗпП України, у спірних правовідносинах середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення може бути вплачений не більш, як за шість місяців, за період з 11.02.2021 року (наступний день після звільнення) по 11.08.2021 року (шість місяців, 182 дні) у сумі 159313,70 грн., а не за період з 10.02.2021 року по 12.09.2022 року (580 днів) у сумі 507703 грн., як того просить позивач.

Крім того, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що має бути виплачений на користь позивача, колегія суддів вважає, що підлягає врахуванню правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Також, згідно висновків Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 щодо застосування ст. 117 КЗпП України, який неодноразово застосовувався ВС і в інших справах наведеної категорії, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності, і цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Колегія суддів враховує, що постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, та Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 прийняті під час дії редакції ст.ст. 116, 117 КЗпП України до внесення змін Законом № 2352-IX від 01.07.2022 року.

Водночас, колегія суддів вважає, що конструкції норм ст.ст. 116, 117 КЗпП України в редакції згідно Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року не дають підстав для висновку про неможливість застосування висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, згідно яких, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що абз. 1 ч. 1 ст. 117 КЗпП України, як в редакції до 19.07.2022 року, так і в редакції згідно Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, містить однакові приписи, згідно яких, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Колегія суддів наголошує, що Верховний Суд, аналізуючи наведені положення, зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 117 КЗпП України, які не зазнали змін у цій частині, дійшов висновку, що суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач, та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності ВС вказав на те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, з огляду на викладене.

Так, на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції відповідачем надано інформацію щодо загального розміру грошового забезпечення, що був виплачений ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням, згідно якої, на підставі наказу від 10.02.2021 року № 27 всього позивачу належало до виплати:

- грошове забезпечення 9809,71 грн.;

- грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку 75980,52 грн.;

- грошова допомога при звільненні 352764,75 грн.;

- компенсація за неотримане речове майно 67347,46 грн.

Щодо вказаних сум виплат позивачу при звільнені у загальному розмірі 505902,44 грн. між сторонами відсутній спір.

В свою чергу, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року по справі № 420/12463/21, відповідачем ОСОБА_1 12.09.2022 року виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2008 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у розмірі 4435,68 грн.

Вказана сума індексації не є спірною у даній справі.

Позивач у даній справі не оспорює суму виплаченої індексації, проте, просить зобов`язати відповідача виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки виплати наведеної суми індексації.

Тобто, загальна сума виплат позивачу при звільнені склала 505902,44 грн., а недоплачена сума індексації становить 4435,68 грн.

Таким чином, позивач у даній справі просить виплатити відшкодування згідно ст. 117 КЗпП України за затримку виплати при звільненні індексації у сумі 4435,68 грн., тобто, яка складає менше 1% від загальної суми виплат позивачу при звільнені та виплачена 12.09.2022 року на підставі судового рішення у справі № 420/12463/21.

Позивача виключено зі списків особового складу військової частини з 10.02.2021 року, а індексацію у сумі 4435,68 грн. виплачено на виконання судового рішення 12.09.2022 року.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 10000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Підсумовуючи викладене, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з`ясовані обставини у справі, а тому, на підставі ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо виплати позивачу за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 10000 грн.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та саме вказаною в/ч приймаються рішення про нарахування грошового забезпечення, однак, безпосередньо виплата грошового забезпечення здійснюється третьою особою у справі, що унеможливлює застосування способу захисту прав позивача шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому, у спірних правовідносинах відповідач підлягає зобов`язанню нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та затримки виплати індексації грошового забезпечення у сумі 10000 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) середній заробіток у сумі 10000 (десять тисяч) гривень за час затримки розрахунку при звільненні в частині затримки виплати індексації грошового забезпечення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.08.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: І.П. Косцова

Суддя: О.В. Яковлєв