Справа № 160/11968/23
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якій позивач просить:
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскаржуваної вимоги, оскільки вважає, що є застрахованою особою, і єдиний внесок у спірний період нараховував та сплачував його роботодавець, що у свою чергу виключає у нього обов`язку зі сплати у цей період єдиного внеску ще і як особою, яка мала право провадити господарську діяльність, проте фактично її не здійснювала.
Ухвалою суду справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та з-поміж іншого відповідачу надано термін для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав та заперечуючи проти його задоволення у відзиві на позовну заяву вказав, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час винесення вимоги про сплату боргу діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України, у зв`язку з чим, вимога є обґрунтованою та законною.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В цьому поштовому відправленні містились наступні документи:
Постанова заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Григорян Наріни Альбертівни (надалі - державний виконавець) про відкриття виконавчого провадження № 71619808 від 24 квітня 2023 р.;

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 24 квітня 2023р.;

Постанова державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24 квітня 2023 р.;

Постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 24 квітня 2023 р.

З матеріалів виконавчого провадження Позивачу стало відомо, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого документу - Вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 21 листопада 2018 р., висунуту ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

23 травня 2023 р. представником Позивача адвокатом Гейком В.І. було надіслано Керівнику Шевченківської ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області адвокатський запит № 23/05/23 від 23.05.2023, в якому він просив повідомити письмово (надати інформацію): за який період часу (із зазначенням року, місяця та помісячного розміру боргу (недоїмки) ОСОБА_1 нараховано борг (недоїмку) по сплаті єдиного соціального внеску, як фізичній особі-підприємцю, про що винесено Вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу №Ф-4529- 51/62У від 21.11.2018.

29.05.2023 позивач отримав відповідь на адвокатський запит, оформлену у вигляді листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 29.05.2023 № 38748/6/04-36-24-12-08, відповідно до якого:

«В Інтегрованій картці платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю, за технологічним кодом класифікації 71040000 (єдиний внесок) відбулись автоматичні нарахування сум єдиного внеску:

За 2017 рік - 8448, 00 грн, термін сплати до 09.02.2018;

За 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати до 19.02.2018;

За 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати до 19.07.2018;

За 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати до 19.10.2018.

Станом на 19.10.2018 загальна сума нарахувань в ІКП платника за технологічним кодом класифікації 71040000 (єдиний внесок) становила 15819,54 грн»

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону України № 2464-VI (в редакції до 28 грудня 2014 року, що набрала чинності 01 січня 2015 року), для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У свою чергу, для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), тобто для таких осіб база нарахування єдиного внеску ставиться в залежність від отриманого доходу (прибутку) в певному календарному місяці.

Розмір доходу (прибутку) фізичної особи - підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, визначається ним самостійно у податковій декларації про майновий стан і доходи.

У разі, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством (підпункт 54.3.1 пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (в редакції від 28 грудня 2014 року, що набрала чинності 01 січня 2015 року), якою встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, положеннями вказаної норми закону, і в новій редакції, передбачено право фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, самостійно визначати базу нарахування єдиного внеску та нараховувати єдиний внесок лише за періоди, в яких було отримано дохід (прибуток).

Також, до вказаного Закону №2464-VI з 01.01.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Вказані правові висновки висловлені в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19:

«Суд, з урахуванням особливостей форми діяльності фізичної особи-підприємця зазначає, що саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

А відтак, особа, яка провадить господарську діяльність зобов`язана сплачувати ЄСВ не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі, не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску».

Так, у спірний період позивач перебував у трудових відносинах з Приватним виробничо-сервісним підприємством СТО «Карлссон», , яким, як роботодавцем за позивача за період 2017-2018 роки сплачувались внески до ЄСВ, що підтверджується наступними доказами:

довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 22.05.2023 стосовно ОСОБА_1 ;

довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 22.05.2023 стосовно ОСОБА_1 ;

Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.

За викладених обставин, позовні вимоги є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № Ф-4529-51/62У від 21.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 з ЄСВ у розмірі 15 819,54 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ ВП 44118658).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова