Справа № 260/969/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 260/969/20

адміністративне провадження № К/990/26608/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі - ГУ НП України в Закарпатській області), про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів та поновлення на роботі. Позов обгрунтовано тим, що наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Закарпатській області від 25 лютого 2020 року №554 слідчого СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_1 , звільнено зі служби в поліції за підпунктом 7 пункту 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Закарпатській області від 26 лютого 2020 року №50о/с відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію», старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 26 лютого 2020 року. Вищевказані рішення про звільнення прийняті на підставі висновку про результати службового розслідування від 25 лютого 2020 року, яке проводилось дисциплінарною комісією ГУНП в Закарпатській області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року, позов задоволено частково. Змінено дату звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , з посади слідчого слідчого відділення Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області з 26 лютого 2020 року на 03 березня 2020 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

27 липня 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року. Заявник, посилаючись на положення пунктів 1,3 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий розгляд.

Предметом спору у цій справі є правомірність притягнення слідчого до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та звільнення його з цих підстав з органів поліції.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та/ застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги заявник, зокрема, послався на приписи пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та указав про неправильне застосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, сформованих у постановах Суду ухвалених у справах №№804/7025/17, 240/9395/20, 320/6147/19, 826/15890/18, 160/4169/20, 640/41/20, 640/9782/21, 640/34424/21, 460/5153/21, 756/1529/15-ц, 511/2303/19, 813/1007/17, 826/11881/17,826/5974/16, 804/2480/16 та 8047025/17. Проте норми, яку суд апеляційної інстанції застосував усупереч такому висновку, заявник не указав, як і норми щодо якої цей висновок сформовано.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування судами висновків Верховного Суду, сформованих у справах №№804/7025/17, 240/9395/20, 320/6147/19, 826/15890/18, 160/4169/20, 640/41/20, 640/9782/21, 640/34424/21, 460/5153/21, 756/1529/15-ц, 511/2303/19, 813/1007/17, 826/11881/17,826/5974/16, 804/2480/16 та 8047025/17 Верховним Судом установлено, що заявник не навів жодної норми, щодо якої такий висновок сформовано та не виклав ці аргументи у взаємозв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальний характер, обмежившись лише фразою про недослідження судами доказів у справі, а тому, на його думку, суди не дотрималися обов`язку щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження та встановлення обставин справи, чим порушили принцип офіційного з`ясування обставин.

ОСОБА_1 лише наводить приклади справ, розглянутих Верховним Судом, викладає правові позиції Суду, не зазначаючи конкретно норми права, щодо якої сформовано висновок Суду, належний, на його думку, до застосування до спірних правовідносин. Також необґрунтованим є довод касаційної скарги про те, що судами не заслухано аргументи сторін та не досліджені докази, оскільки ОСОБА_1 не визначено значення доказів для правильного вирішення справи з огляду на предмет та підстави спору, витребування яких було відхилено судом, та не наведено обґрунтування протиправності такого відхилення.

Іншою підставою відкриття касаційного провадження у цій справі заявник указав відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування пунктів 6 та 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки ОСОБА_1 , указавши про норму законодавства, не навів у касаційній скарзі належної аргументації як саме такий висновок щодо указаної норми впливає на спірні правовідносини, за обставин, установлених судами у цій справі, що мають індивідуальний характер.

Так, пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Водночас пунктом 10 цієї норми передбачено звільнення поліцейського у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.

Заявник посилається на те, що службове розслідування стосовно нього проводилося за фактом внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ним кримінального правопорушення, тому він вважає, що його мали звільнити за частиною 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Тобто свої доводи заявник обґрунтовує тим, що скоєння ним кримінального правопорушення не є дисциплінарним проступком і єдиною підставою є вирок, який на момент ухвалення судових рішень був відсутній, що на думку ОСОБА_1 , свідчить про неправомірність його звільнення.

Разом з тим, питання застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за результатами службового розслідування, ініційованого за фактом внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ним кримінального правопорушення, неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду, який сформував правові позиції з цього приводу, зокрема, у справах №№640/11784/19, 824/884/19-а. При цьому, скасовуючи рішення суду у справі №824/884/19-а Верховний Суд зауважив, що відсутність обвинувального вироку у кримінальній справі стосовно позивача не впливає на наявність чи відсутність у його діянні складу дисциплінарного проступку.

За таких обставин, Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування указаних ним норм, з посиланням на відсутність вироку, через їхню необгрунтованість.

Так, доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини. Заявник також указує про неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, однак фактично не погоджується з оцінкою доказів у справі, що свідчить про їхню переоцінку і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржені судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Лише загальні посилання на висновки Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко