Справа № 300/1032/23
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1032/23 пров. № А/857/13298/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Домбровська Г.В.,

час ухвалення рішення: не зазначений,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення: 30.06.2023,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо не складання на водія ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 КУпАП, зобов`язання Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надати юридичну кваліфікацію відповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 21.06.2022, зобов`язання Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області належним чином скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 та скерувати зазначений протокол для розгляду в місцевий суд.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що наділення суб`єкта правом на складення протоколу про адміністративне правопорушення є надання йому таким чином права адміністративного розсуду, що виключає можливість зобов`язання судом такого суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій з посиланням на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано, що ним також заявлялась вимога зобов`язати відповідача надати юридичну кваліфікацію відповідності дій водія ОСОБА_3 вимогам Правил Дорожнього руху України під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 21.06.2022, що очевидно не містить вимоги про зобов`язання судом такого суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту. Навпаки вимога передбачає зобов`язання відповідача виконати з його боку свої «дискреційні» повноваження, які відповідач зобов`язаний був виконати, однак протиправно ухиляється від такого обов`язку.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.06.2022 інспектором СРПП Коломийського РВП ГУНП а Івано-Франківській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №125891, за змістом якого 21.06.2022 о 12 год. 30 хв. на автодорозі Н-10, 157 км водій ОСОБА_1 керуючи тз Ford Transit н.з. НОМЕР_1 під час перестроювання не надав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Audi A4, н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим завдано матеріальних збитків, та були порушені вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20.10.2022 у справі №346/2327/22, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 28.11.2022, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, як зазначено в мотивувальній частині постанови Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20.10.2022 року у справі №346/2327/22:

«Протокол про адміністративне порушення серія ААД №125891 від 21.06.2022 складено щодо порушення ОСОБА_1 п. 10.3 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Пунктом 10.3 Правил дорожнього руху передбачено, що У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Відповідно до висновку експерта від 05.09.2022 року № СЕ-19/126-22/5672-ІТ в описовій частині вказано, що незалежно від варіантності заданих механізмів скоєння даної пригоди відповідно до показів водіїв, дати технічну оцінку вимогам пункту 10.3 ПДР, не надається можливим, оскільки такий пункт ПДР не має свого відношення до даної дорожньо-транспортної обстановки, і відноситься до ділянки доріг із двома і більше смугами в одному напрямку.

Згідно даних, які містяться в матеріалах справи, вказаний водіями механізм скоєння ДТП є неоднозначним, як в частині місця початку виконання маневру повороту автомобіля Audi A4, н.з. НОМЕР_2 відносно ширини проїзної частини дороги, так і факту увімкнення його покажчика повороту при маневрі останнього. Відсутність вказаної інформації не надається за можливе встановити факт та своєчасність подання сигналу про намір виконання повороту.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази, які б підтверджували доведеність порушення ОСОБА_1 саме вимог п.10.3. Правил дорожнього руху (як це зазначено у протоколі про адмінправопорушення) та, відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Встановлювати доведеність порушення ОСОБА_1 інших правил дорожнього руху та наявність в його діях інших складів адміністративних правопорушень суд позбавлений процесуальної можливості».

20.09.2022 адвокат Черкез А.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до начальника УПП в Івано-Франківській області із заявою про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, в якій просив скласти та передати на розгляд до суду протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУПАП щодо ОСОБА_2 .

Листом від 21.11.2022 №14682 начальник Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомив адвоката Черкез А.М. про лист від 06.10.2022, за змістом якого законних підстав для складання адміністративного протоколу за ст. 124 КУпАП на водія ОСОБА_2 немає.

Аналогічного змісту лист надійшов на адресу адвоката А.Черкез від ГУНП в Івано-Франківській області від 02.12.2022 №12-ад/108/04/20-2022.

Вважаючи таку позицію ГУНП в Івано-Франківській області незаконною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Вимогами ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 221 КУпАП визначено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи: органів внутрішніх справ (Національної поліції) (стаття 124 КУпАП).

Вимогами пункту 5 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі «Інструкція №1395») передбачено, що поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені статтею 124 КУпАП.

Згідно з положеннями статтей 221 та 280 КУпАП суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення належить виключне повноваження щодо встановлення правильності і обґрунтованості складання працівником Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення та підстави для адміністративної відповідальності винної особи. Суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, при розгляді даної справи, також належить виключне повноваження щодо оцінки доказів, на підставі яких притягується особа до адміністративної відповідальності на відміну від суду, який розглядає спір в порядку, передбаченому КАС України щодо правомірності дій працівника поліції по оформленню ДТП.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові від 17 липня 2018 року у справі №554/1334/17.

Разом з тим, як вірно зазначено судом, оцінка висновку експерта щодо наявності порушення правил дорожнього руху в діях водія, що і було причиною ДТП з технічної точки зори, може бути надана судами в межах розгляду цивільних спорів щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, в межах розгляду яких суди не обмежені виключно постановами у справах про адміністративні правопорушення.

Суд також вірно зауважив, що відповідно до приписів частини 1 статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, оспорювані позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

З огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.06.2019 у справі №826/3585/18.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Аналогічного висновку Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов у постанові від 15.08.2019 у справі №513/943/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що наділення суб`єкта правом на складення протоколу про адміністративне правопорушення є надання йому таким чином права адміністративного розсуду, що виключає можливість зобов`язання судом такого суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту.

Крім того, як зазначалось вище, статтями 221 та 280 КУпАП визначено виключне повноваження суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення щодо встановлення правильності і обґрунтованості складання працівником Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення та підстави для адміністративної відповідальності винної особи, відтак і вимога про зобов`язання відповідача надати юридичну кваліфікацію відповідності дій водія вимогам Правил Дорожнього руху України під час дорожньо-транспортної пригоди не підлягала до задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягали до задоволення.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року у справі № 300/1032/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 11.08.2023.