Справа № 420/16937/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої діє адвокат Попов Михайло Сергійович, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 70 від 07.03.2023 «Про відмову у призначенні пенсії»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: період навчання з 1987 по 1993 відповідно до академічної довідки АВ 0379160 від 05.09.2000; періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 23.10.1987, а саме з 23.10.1987 по 06.08.1990, 01.04.2001 по 01.05.2001, 01.02.2008 по 01.05.2008, 08.08.2008 по 01.09.2008, та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення, тобто з 28.02.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в Волинській області відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення відповідача 1 щодо не призначення пенсії по інвалідності, позивач вважає протиправним, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 14.07.2023 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Станом на день розгляду справи Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області відзиву на позовну заяву до суду не надало.

20.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 4.2 Порядку Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, розгляд документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом «екстериторіальності».

Розглянувши звернення позивача та надані документи, на вимогу до пункту 5 статті 45 Закону №1058 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області ухвалено рішення №70 від 07.03.2023, яким позивачу в призначенні пенсії по інвалідності відмовлено з огляду на наступне.

Згідно статті 32 Закону №1058 особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІ групи у віці від 52 років до досягнення особою 55 років включно, за наявності необхідного страхового стажу - 13 років.

Відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" зупинено у відносинах, зокрема з російської федерацією, дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, визначеного від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/94-ВР. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

Документи, необхідні для призначення пенсії та видані після 31 грудня 1991 року, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставляння апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року.

Страховий стаж позивачка на дату звернення становить 11 років 7 місяців 2 дні.

До страхового стажу не враховані періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 оскільки на титульній сторінці, в записі про зміну прізвища не вказано дату видачі свідоцтва про шлюб.

За долученими до звернення документами для зарахування періоду навчання в навчальному закладі підстави відсутні, оскільки в довідці від 05.09.2000 № 44 зазначено дошлюбне прізвище та періоди навчання з 01.09.1987 по 30.08.1993 перетинаються з періодами роботи згідно вищезазначеної трудової книжки.

Для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 необхідно надати документи про зміну прізвища, а саме свідоцтво про шлюб або витяг про зміну прізвища

В призначенні пенсії позивачу відмовлено через не достатній страховий стаж для призначення пенсії - 11 років 7 місяців 2 дні (а має бути не менше 13 років).

Отже, наразі підстави для зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 ? відсутні.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №70 від 07.03.2023 є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

Отже, дії органів Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законними та обґрунтованими.

Крім того, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Прийняття рішення про призначення пенсії є дискреційним повноваженням органів Пенсійного фонду України. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Вимога щодо стягнення судових витрат є необґрунтованою, оскільки забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 28.02.2023.

На підстави заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України у Волинській області 07.03.2023 винесено рішення №70 про відмову у призначенні пенсії.

Підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність необхідного страхового стажу 13 років, страховий стаж позивача становить 11 років 7 місяців 2 дні.

До страхового стажу не зараховано:

- 01.09.1987 - 30.08.1993 згідно академічної довідки № 44 від 05.09.2000, оскільки не проставлено апостиль компетентного органа та відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії ти вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993»;

- згідно трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 23.10.1987 , оскільки в записі про зміну прізвища не вказано дату видачі свідоцтва про шлюб, інших документів про зміну прізвища не додано.

На звернення щодо права на пенсійне забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 10.04.2023 повідомило, що за заявою від 03.03.2023 та долученими документами страховий стаж, становив 11 років 7 місяців (стаж враховано по 31.12.2022). Рішенням від 07.03.2023 № 70 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не враховані періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 оскільки па титульній сторінці, в записі про зміну прізвища не вказано дату видачі свідоцтва про шлюб. За долученими до звернення документами, для зарахування періоду навчання в навчальному закладі підстави відсутні, оскільки в довідці від 05.09.2000 № 44 зазначено дошлюбне прізвище та періоди навчання з 01.09.1987 по 30.08.1993 перетинаються з періодами роботи згідно вищезазначеної трудової книжки. Для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 необхідно надати документи про зміну прізвища, а саме свідоцтво про шлюб або витяг про зміну прізвища.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Згідно статті 32 Закону №1058 особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІ групи у віці від 52 років до досягнення особою 55 років включно, за наявності необхідного страхового стажу - 13 років.

Згідно з приписами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки аби відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Постановою Держкомпраці СРСР 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктами 2.11, 2.12 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках пре прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції №58.

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Отже, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Судом встановлено, що рішення про відмову у призначенні пенсії № 70 від 07.03.2023 прийнято у зв`язку з тим, що в записі про зміну прізвища не вказано дату видачі свідоцтва про шлюб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Натомість, відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Тобто, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Таким чином, дана підставу відмови у призначенні пенсії є необґрунтованою та незаконною.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 01.09.1987 по 30.08.1993 згідно академічної довідки № 44 від 05.09.2000, оскільки не проставлено апостиль компетентного органа та відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993», суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 (далі - Конвенція від 22.01.1993), документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Відповідно до частини 2 статті 13 Конвенції від 22.01.1993, документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022 набрав чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 01.12.2022 № 2783-ІХ.

Після зупинення дії Конвенція від 22.01.1993 не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

Однак, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Свідоцтвом Міністерства освіти і науки України від 28.10.2019 № 15381-19 визнано іноземний документ про освіту, а саме академічну довідку АВ 0379160 від 05.09.2000 про навчання ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) в Воронезькій державній технологічній академії. Відповідне рішення прийнято на підставі угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом російської федерації про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання від 26.05.2000, а отже станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, даний довід відповідача є необґрунтованим.

Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у листі від 10.04.2023 на те, що для зарахування періоду навчання в навчальному закладі підстави відсутні, оскільки в довідці від 05.09.2000 № 44 зазначено дошлюбне прізвище та періоди навчання з 01.09.1987 по 30.08.1993 перетинаються з періодами роботи згідно трудової книжки не заслуховуються на увагу, оскільки вони не були покладені в основу прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії.

При цьому, відповідно до пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За роз`ясненням ПФУ щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу, опублікованими на офіційному сайті 26.08.2022, до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Весь період навчання за денною (очною) формою навчання у вищому навчальному закладі зараховується до страхового стажу особи.

Крім того, суд звертає увагу, що неможливості подвійного врахування до страхового стажу періодів навчання та роботи, що перетинаються.

З врахуванням вищевикладеного, право позивача полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 70 від 07.03.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: період навчання з 1987 по 1993 відповідно до академічної довідки АВ 0379160 від 05.09.2000; періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 23.10.1987, а саме з 23.10.1987 по 06.08.1990, 01.04.2001 по 01.05.2001, 01.02.2008 по 01.05.2008, 08.08.2008 по 01.09.2008, та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення, тобто з 28.02.2023, суд зазначає наступне.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом №1058-ІV.

В той же час обчислення страхового стажу належить до виключної компетенції пенсійного органу.

За таких обставин суд не може перебирати на себе функції органу Пенсійного фонду і вирішувати питання про призначення пенсії позивачу, адже завданням адміністративного суду є здійснення контролю за правомірністю рішення суб`єкта владних повноважень, а не первинний розгляд того чи іншого питання.

Тому з метою захисту порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 70 від 07.03.2023 «Про відмову у призначенні пенсії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний