Справа № 161/13205/23
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/259/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Коржик Н.В.

з участю:

представника позивача - Самолюка В.В.

представника відповідача - Коваленко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень

В С Т А Н О В И В:

04.08.2023 року представник позивача адвокат Самолюк В.В., в інтересах громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 15.06.2023 року посадовими особами Володимир-Волинського відділу УДМС України у Волинській області, територіальним підрозділом УДМС у Волинській області, щодо Республіки Таджикистан ОСОБА_1 було прийняте рішення про примусове повернення позивача та встановлено йому строк до 14.07.2023 року залишити територію України. 25.07.2023 року УДМС у Волинській області було прийняте рішення про примусове видворення позивача з України з тих підстав, що він не виконав у встановлений строк рішення Володимир-Волинського відділу УДМС у Волинській області про примусове повернення. Вважає, що дані рішення про примусове повернення є протиправними. Вказує, що позивач у законний спосіб прибув на територію України 23.01.2022 року з метою укладення шлюбу з громадянкою України ОСОБА_2 , яка на той час перебувала у стані вагітності. 08.03.2022 року даний шлюб було зареєстровано, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася дитина. Натомість, 24.02.2022 року у зв`язку зі збройною агресією щодо України авіасполучення з Таджикистаном було припинене. Для виїзду до суміжних з Україною країн позивачу необхідна була віза. При цьому, виїзд ставив під сумнів можливість повернення до України, у зв`язку з чим позивач вирішив залишитись з дружиною та новонародженою дитиною, які потребували його допомоги. Станом на момент народження дитини позивач прострочив 90-денний строк перебування на території України, у зв`язку з чим можливість подати документи для імміграції або оформлення посвідки на тимчасове проживання ним була втрачена. Втім, позивач неодноразово звертався до органів міграційної служби для вирішення свого питання, будь-якої допомоги чи розуміння він не отримав, у зв`язку з чим він опинився у статусі нелегального мігранта. Водночас, з огляду на те, що така ситуація виникла не з вини самого іноземця, органи міграційної служби не знайшли іншого способу як прийняти рішення, якими розлучити дружину і чоловіка, а малолітню дитину залишити без батька (рішення про примусове повернення наслідком має заборону в`їзду до України на 5 років). Відповідач з невідомих причин не ініціював щодо нього процедуру добровільного повернення. Крім того, перекладач для оголошення позивачу рішення про примусове повернення від 15.06.2023 року відповідного рішення не залучався, а українською мовою він не володіє та особливостей застосування українського законодавства не знає. Відтак, оскаржувані рішення про примусове повернення та примусове видворення не містить жодних підстав їх прийняття, як загроза національній безпеці, а їх прийняття пов`язане із порушенням самими органами державної влади України норм міжнародного права. Враховуючи наведене, просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Володимир-Волинського відділу УДМС України у Волинській області про примусове повернення громадянина від 15.06.2023 року та рішення УДМС України у Волинській області про примусове видворення від 25.07.2023 року, які прийняті щодо громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .

10.08.2023 року представником відповідача УДМС України у Волинській області було подано до суду відзив на позовну заяву. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач зазначив, що позивач 23.01.2022 року прибув на територію України з приватною метою. Після закінчення 90-тиденного терміну перебування, територію України не покинув. З метою отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні позивач до компетентних органів не звертався, будь-яких інших дій для легалізації свого перебування не вживав, а тому відносно останнього 15.06.2023 року Володимир-Волинським відділом УДМС у Волинській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін до 14.07.2023 року. Зі змістом рішення від 15.06.2023 року позивача було ознайомлено, наслідки його невиконання та порядок оскарження було роз`яснено, а також у даному рішенні останній зазначив, що українську мову розуміє, перекладача не потребує, рішення оскаржувати не планує. В ході оголошення рішення ОСОБА_3 не заявив вимоги про залучення перекладача. Разом з тим, позивач таке рішення не виконав, у зв`язку з чим УДМС України у Волинській області 25.07.2023 року прийнято рішення про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 з території України. Дане рішення затверджене заступником начальника УДМС у Волинській області, оскільки Перший заступник начальника УДМС у Волинській області (мета посади: забезпечення реалізації на території Волинській області державної політики з питань імміграції, в тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, реєстрації іноземців, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів) перебував у відпустці. Зі змістом рішення від 25.07.2023 року позивача ознайомлено, наслідки його невиконання та порядок оскарження було роз`яснено, а також у даному рішенні останній зазначив, що українську мову він розуміє, перекладача не потребує, рішення оскаржувати не планує. В ході оголошення рішення ОСОБА_3 не заявив вимоги про залучення перекладача. Надалі, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.07.2023 року у справі 158/2401/23 було ухвалено затримати позивача з метою забезпечення виконання рішення про його примусове видворення на строк достатній для виконання рішення суду але не більше як на 3 місяці, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Дане рішення суду оскаржене не було та набрало законної сили 07.08.2023 року. Вказує, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити (а.с. 24-28).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову посилаючись на обставини, які були викладені нею у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15.06.2023 року заступником начальника Володимир-Волинського відділу УДМС України у Волинській області Панасюком В.В. було затверджено рішення про примусове повернення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до країни походження та встановлено строк для залишення територію України до 14.07.2023 року, у зв`язку із порушенням встановлених правил перебування на території України (а.с. 32-33).

Згідно інформації Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан-ДМС», інформація про виїзд з території України ОСОБА_5 за паспортом № НОМЕР_1 у період з 15.06.2013 року по 14.07.2023 року відсутня (а.с. 35).

25.07.2023 року заступником начальника УДМС України у Волинській області Консевичем М.О. було затверджено рішення Володимир-Волинського відділу УДМС України у Волинській області про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з території України, у зв`язку з невиконанням рішення про примусове повернення від 15.06.2023 року (а.с. 37-38).

Правомірність затвердження вищевказаного рішення від 25.07.2023 року заступником начальника УДМС України у Волинській області Консевичем М.О. підтверджується витягом з наказу № 315-кт від 12.12.2018 року (а.с. 39), копією наказу №248-в від 05.07.2023 року (а.с. 40) та формою посадової інструкції державних службовців категорій «б» та «в», затвердженою 23.09.2021 року начальником УДМС України у Волинській області Войцешуком І.Є. (а.с. 41-42).

У своєму позові позивач зазначає, що вищевказані рішення про його примусове повернення та про примусове видворення є протиправними та такими, що винесені із порушенням вимог чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено: «Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.»

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що рішення про примусове видворення з України іноземця приймається, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем у встановлений строк без поважних причин.

Крім того, із змісту наведеної норми права вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Аналогічний висновок про застосування норм права викладено у Постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 754/2198/17.

Як вбачається зі службової записки завідувача сектору документального забезпечення та архівної роботи УДМС України у Волинській області М. Коваленко «щодо звернення ОСОБА_5» станом на 08.08.2023 року за період з 2018 року по 2023 рік будь-які звернення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до структурних підрозділів УДМС України у Волинській області відсутні (а.с. 36).

Вищенаведене в повній мірі спростовує доводи представника позивача про те, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до органів міграційної служби для вирішення свого питання, однак будь-якої допомоги чи розуміння не отримав.

Крім того, позивача було ознайомлено із обома оскаржуваними рішеннями, роз`яснено порядок їх оскарження, та, як слідує з їх змісту, ОСОБА_3 зазначив, що українську мову він розуміє, перекладача не потребує, а тому доводи його представника, що викладені у позові, на увагу не заслуговують.

Варто зауважити, що Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 року при розгляді справи № 343/2242/16-а, наголосив на такому: «посилання позивача на те, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача, як на підставу скасування такого рішення колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність перекладача не свідчить про протиправність рішення. Крім того, перекладач та законний представник надаються на вимогу затриманого, якої в даному випадку не було».

Також, суд оцінює критично доводи позивача з приводу зміни його сімейного стану на території України (одруження, народження дитини) з огляду на таке.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року.

Вказаним Законом визначено виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, процедуру оформлення відповідних дозвільних документів, та встановлено обов`язок іноземців та осіб без громадянства щодо своєчасного належного оформлення свого перебування в Україні та залишення території України в разі втрати законних підстав для подальшого постійного або тимчасового проживання на її території, або тимчасового перебування в Україні.

Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, а тому зміна його сімейного стану не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Сам же факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях та не звільняють від відповідальності за вчинення порушення вимог ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, в ході розгляду справи судом, стороною позивача не надано будь-яких доказів існування об`єктивних чи непереборних обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали громадянину Республіки Таджикистан ОСОБА_7 в період з дати спливу строку перебування на території України та по 15.06.2023 року звернутися до будь-якого структурного підрозділу ДМС України з метою легалізації свого перебування на території України.

Суд зауважує, що фактично під час усієї дії на території України правового режиму воєнного стану, державні установи, у тому числі структурні підрозділи ДМС України, здійснювали свої повноваження.

В ході розгляду справи судом також не було встановлено існування обставин, визначених положеннями ч. 8 ст. 26 та ст. 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якими визначено виключний перелік обставин за наявності яких до іноземця чи особи без громадянства не може бути застосоване примусове повернення.

Отже, судом достовірно встановлено, що позивач прострочив 90-денний строк перебування на території України з моменту свого приїзду, після цього до органів міграційної служби із наданням йому посвідки на проживання або ж з іншими заявами, спрямованими на легалізацію свого перебування на території України не звертався, без поважних причин не виконав рішення про його примусове повернення, у зв`язку з чим було прийнято рішення про його примусове видворення.

Вищенаведене свідчить про повну відповідність дій уповноважених осіб УДМС України у Волинській області при затвердженні рішень про примусове повернення від 15.06.2023 року та про примусове видворення від 25.07.2023 року, які прийняті щодо громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , вимогам чинного законодавства України.

При цьому, варто наголосити, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.07.2023 року у справі № 158/2401/23 було ухвалено затримати позивача з метою забезпечення виконання рішення про його примусове видворення на строк достатній для виконання рішення суду, але не більше як на 3 місяці, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Дане рішення суду набрало законної сили 07.08.2023 року, на момент розгляду судом даної справи, є чинним (а.с. 44-46).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких правових підстав для задоволення позову громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до УДМС України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 77, 79, 241-246, 288, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 14 серпня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська