Справа № 280/6022/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

14 серпня 2023 року Справа № 280/6022/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Стариченка Миколи Петровича (69035, м. Запоріжжя, а/с 324), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) про визнання протиправним та скасування наказу в частині,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника - адвоката Стариченка Миколи Петровича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт №4 наказу відповідача від 28.11.2022 №54 «Про підсумки проведення службового розслідування», яким начальника ІТВ - начальника зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завданий державі матеріальний збиток на загальну суму 82361,46 грн.

Ухвалою від 04.08.2023 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

Відповідно до ухвали судді від 04.08.2022 позивачу необхідно було у визначений строк подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом із доказами поважності таких причин.

09.08.2023 від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, у якій представник зазначає, що позивач проходить службу у відповідача. 26.11.2022 позивачем складений рапорт на ім`я начальника відповідача щодо відшкодування завданих ним збитків у добровільному порядку. Оскаржуваним наказом, на підставі акту проведення службового розслідування від 28.11.2022, позивача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 82 361,46 грн. 08.03.2023 позивачем поданий новий рапорт, яким попередній рапорт від 26.11.2022 відкликано та просив відмінити списання коштів з нього на відшкодування, відповідь на який не отримав. 19.04.2023 позивач звернувся за правничою допомогою до представника. 30.05.2023 надійшла відповідь на адвокатський запит про відсутність підстав для прийняття рапорту позивача, оскільки чинним законодавством не передбачені підстави для зупинення відрахування з грошового забезпечення військовослужбовця, притягнутого до матеріальної відповідальності. Вважає, що моментом виникнення порушення прав позивача з боку відповідача є 30.05.2023 (дата отримання відповіді на адвокатський запит), а тому вважає, що термін звернення до суду із цим позовом - 30.06.2023. Також зазначає, що позивач проходить військову службу у відповідача та з 24.02.2022 постійно відряджався для забезпечення захисту батьківщини, зокрема на 30 діб з 15.06.2023 по 15.07.2023. Також зазначає, що представник позивача звертався з аналогічним позовом до суду ще 05.07.2023 та ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.07.2023 у справі №280/5250/23 позов було повернено. Просить поновити строк звернення до суду із цим позовом.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом та матеріали позовної заяви, суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу на те, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом відповідача від 28.11.2022 №54 позивача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності. Також, в позові позивач зазначає про те, що 08.03.2023 він звертався до відповідача із рапортом щодо відкликання попереднього рапорту від 26.11.2022 та просив відмінити списання коштів з нього на відшкодування. Отже, станом на 08.03.2022 позивач достовірно знав про існування оскаржуваного наказу.

За приписами ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено спеціальний строк звернення до суду у відносинах публічної служби, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 26.11.2022 позивачем на ім`я начальника відповідача був поданий рапорт, в якому позивач зазначив, що збитки державі на суму 82 361,46 грн, що виникли внаслідок залишення позивачем служби зв`язку в м. Сєверодонецьк, зобов`язався добровільно відшкодувати. Тобто, позивач у своєму рапорті від 26.11.2022 зазначив розмір матеріальних збитків.

28.11.2022 відповідачем був виданий наказ №54 «Про підсумки проведення службового розслідування», пунктом 4 якого позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму 82 361,46 грн, а пунктом 13 наказано начальнику відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат відповідача утримання грошового нарахування в тому числі з позивача проводити в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення, згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Отже, з 28.11.2022 з місячного грошового забезпечення позивача утримується по 20% на відшкодування матеріальних збитків.

Суддя зазначає, що позивачем оскаржується саме наказ відповідача від 28.11.2022 №54 в частині, яка стосується позивача, а не рішення, дії чи бездіяльність відповідача стосовно рапорту позивача від 08.03.2023.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, при цьому обрахунок строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України слід обраховувати з дати ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом (28.11.2022).

Тобто визначений ч. 5 ст. 122 КАС України строк сплив для позивача 29.12.2022, а позов переданий відділенню поштового зв`язку для надіслання до суду лише 24.07.2023. Отже позивачем пропущений встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до суду із цим позовом, як і шестимісячний строк на таке звернення.

Крім того, суддя зазначає, що звернення позивача до відповідача з рапортом від 08.03.2023 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав оскаржуваним наказом, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 (провадження № К/9901/15971/20).

Так, позивач не наводить жодних доводів, що саме перешкоджало йому подати позов до суду у визначений чинним законодавством строк (до 29.12.2022). Отже, доказів поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом позивачем суду не надано.

Посилання представника на постійні відрядження позивача є недоведеним належними доказами, а факт звернення представника із аналогічним позовом 05.07.2023 та перебування позивача у відрядженні через декілька місяців після того, як сплив строк звернення до суду із такими позовними вимогами, не свідчить про пропуск такого строку (період з 28.11.2022 по 29.12.2022) з поважних причин.

Суддя зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що законодавцем пов`язано початок перебігу строку звернення до адміністративного суду саме із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не наявністю висновку суду щодо правильності чи неправильності обраного способу захисту.

Окрім того, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не потрібно розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Зі змісту наведених правових норм також убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України", заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", ("Perez de Rada Cavanilles v. Spain"), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року "Осман проти Сполученого Королівства", ("Osman v. the United Kingdom"), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року "Круз проти Польщі", ("Kreuz v. Poland"), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Розглядаючи подані документи суддя зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а заявлені причини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах строку звернення до суду, тому суддя визнає підстави пропуску строку не поважними.

Згідно ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позовну заяву із заявленими вимогами до відповідача подано з порушенням установленого законом строку для звернення до адміністративного суду, матеріали справи не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 241, 243, 246 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Стариченка Миколи Петровича (69035, м. Запоріжжя, а/с 324), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) про визнання протиправним та скасування наказу в частині - повернути позивачу із усіма доданими до неї матеріалами.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви, згідно з частиною 8 статті 169 КАС України, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали у повному обсязі.

Суддя Р.В. Кисіль