Справа № 280/6465/22
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 серпня 2023 року Справа № 280/6465/22 ПР/280/29/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52)

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Рівненської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якій позивач просить суд стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.06.2020 до 11.10.2021 включно в розмірі 886 506,4 (вісімсот вісімдесят шість тисяч п`ятсот шість) гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі № 808/2109/15 його, серед іншого, поновлено на посаді першого заступника прокурора Рівненської області з 28.03.2015. В подальшому, наказом Офісу Генерального прокурора від 12.10.2021 № 348к позивача поновлено на посаді. Отже, рішення суду у справі № 808/2109/15 виконано із затримкою, а тому існують підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час невиконання рішення суду. Зауважує, що такий період складає 332 робочі дні (з 16.06.2020 по 11.10.2021), розмір середньоденної заробітної плати, з урахуванням коефіцієнта підвищення, становить 2 670,20 грн., а отже стягненню підлягає сума, обчислена шляхом множення кількості робочих днів на середньоденну заробітну плату, що складає 886 506,40 грн. Із посиланням на норми Кодексу законів про працю України просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 21.11.2022 відкрито провадження у справі № 280/6465/22; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 19.12.2022 № 48077) посилається на те, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі. Зауважує, що у разі невиконання рішення суду добровільно таке судове рішення виконується примусово в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Однак, в даному випадку відсутні матеріали щодо надхоження рішення суду для примусового виконання. Відтак, порушень статті 236 Кодексу законів про працю України не вбачається. Крім того, Рівненська обласна прокуратура не є належним відповідачем у справі, оскільки не приймала наказ про поновлення позивача на посаді. Також вказує, що Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, не містить жодних положень щодо можливості розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням майбутнього підвищення заробітної плати за відповідною посадою, з якої було звільнено працівника, або за аналогічною посадою, а передбачає здійснення відповідного розрахунку виключно з урахуванням розміру заробітної плати за два місяці, що передували звільненню. Таким чином, враховуючи також, що пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати виключено постановою Кабінету Міністрів Українив від 09.12.2020, відсутні підстави для застосування коефіцієнту підвищення посадових окладів прокурорів при розрахунку ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Крім цього, напоялгає на пропущення позивачем строку звернення до суду. Просить відмовити у задоволенні позову.

19.12.2022 від представника відповідача надійшло клопотання (вх. №48068) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.12.2022 у задоволенні клопотання представника Рівненської обласної прокуратури про розгляд справи №280/6465/22 за правилами загального позовного провадження відмовлено.

23.01.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 3638), в якій він заперечує проти доводів відповідача та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27.01.2023 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 5 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду до дати, встановленої судом, заяви про поновлення строку звернення до суду із цим позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду. Роз`яснено позивачу, що згідно з ч. 15 ст. 171 КАС України якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Ухвалою суду від 09.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду від 09.02.2023, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі № 280/6465/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2023 в адміністративній справі №280/6465/22 скасовано та прийнято нову постанову. Матеріали справи №280/6465/22 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

18.07.2023 матеріали адміністративної справи № 280/6465/22 повернуто до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 21.07.2023 продовжено розгляд адміністративної справи № 280/6465/22.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі №808/2109/15 позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, до прокуратури Рівненської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 212к від 23 березня 2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Рівненської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Рівненської області з 28 березня 2015 року. Стягнуто з Прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 березня 2015 року по 15 червня 2020 року у сумі 1 252 915,04 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 16473,61 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Рівненської області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.10.2020 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року в адміністративній справі №808/2109/15 скасовано в частині стягнення з Прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 березня 2015 року по 15 червня 2020 року та задоволено позов цій частині. Стягнуто з Прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 березня 2015 року по 15 червня 2020 року у сумі 2524736,58грн. (два мільйони п`ятсот двадцять чотири тисячі сімсот тридцять шість грн. 58 коп.). В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року в адміністративній справі №808/2109/15 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30.03.2021 змінено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 808/2109/15, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Змінено резолютивну частину постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 808/2109/15, виклавши пункт четвертий у такій редакції: «Стягнути з Прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 березня 2015 року по 15 червня 2020 року у сумі 2512899,85 грн (два мільйони п`ятсот дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 85 копійок)». В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 808/2109/15 залишено без змін.

12.10.2021 Генеральним прокурором видано наказ №348к, яким позивача поновлено на посаді першого заступника прокурора Рівненської області з 24.03.2015. (п. 2 наказу).

На адвокатський запит представника позивача відповідач листом від 06.10.2022 № 21-96ВИХ-22 повідомив, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 15.06.2020 по 12.10.2021 ОСОБА_1 не нераховувався.

Вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі № 808/2109/15 за період з 16.06.2020 до 11.10.2021 включно, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частин 1, 8 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП установлено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 372 зазначеного Кодексу встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

До того ж, пунктом 3 частини першої статті 371 цього ж Кодексу передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Суд зазначає, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2021 у справі №640/755/19.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 08.11.2022 у справі № 460/15639/21.

Як встановлено під час судового розгляду, рішення суду від 15.06.2020 у справі №808/2109/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Рівненської області виконано 12.10.2021 шляхом прийняття наказу Генерального прокурора № 348к.

Звідси, позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що право на стягнення заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі виникає лише за наявності вини роботодавця у невиданні відповідного наказу про поновлення працівника на роботі, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці і Закон пов`язує таку виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.01.2022 у справі №580/5185/20.

Щодо посилань відповідача на відсутність доказів надхоження рішення суду для примусового виконання суд зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення.

Аналогічні правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 05.02.2022 у справі №280/4402/21.

Стосовно ж аргументів Рівненської обласної прокуратури про те, що вона не є належним відповідачем у справі, слід зазначити про таке.

Дійсно, на момент звільнення із Прокуратури Рівненської області позивач обіймав посаду, призначення на яку та звільнення з якої здійснюється Генеральним прокурором, проте виплата заробітної плати позивачу здійснювалась Прокуратурою Рівненської області.

Водночас, у відповідності до статей 1, 7 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури, а отже несвоєчасне поновлення позивача на посаді Офісом Генерального прокурора, за умови отримання ним заробітної плати у Прокуратурі Рівненської області, не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 08.12.2022 у справі № 280/2481/21.

Слід також звернути увагу і на постанову Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 460/15639/21, в якій зазначено, зокрема, що: «…Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанції про затримку з боку Офісу Генерального прокурора виконання цього рішення, а відтак і про наявність підстав для стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час такої затримки…».

Стосовно належної до стягнення на користь позивача суми слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок КМУ № 100).

Згідно з пунктом 5 Порядку КМУ №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку КМУ №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Рівненської обласної прокуратури України від 05.10.2022 № 21-229 середньоденна заробітна плата позивача складала 924,74 грн.

За приписами п. 10 Порядку КМУ № 100 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.

За наслідком системного аналізу вказаної правової норми суд зазначає, що у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №826/15725/17, у постанові від 16.09.2020 у справі № 140/3020/19.

Як встановлено судом, на момент звільнення позивача з органів прокуратури посадовий оклад першого заступника прокурора Рівненської області становив 2 948,00 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505.

В подальшому, посадовий оклад коригувався з 01.12.2015 згідно з постановою Кабінету Міністрів від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до 3 685,00 грн. (коефіцієнт 1,25), а з 06.09.2017 - відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», до 8 520,00 (коефіцієнт 2,31).

Постановою Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 808/2109/15 встановлено, що: «…середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає 2512899,85 грн, з якого: з 28 березня 2015 року по 30 листопада 2015 року - 155356,32 грн (924,74 грн х 168 робочих днів); з 01 грудня 2015 по 05 вересня 2017 року, з урахуванням коефіцієнту підвищення, - 509765,13 грн (1155,93 грн х 441 робочий день); з 06 вересня 2017 року по 15 червня 2020 року, з урахуванням коефіцієнту підвищення 2,31, - 1847778,40 грн (2670,20 грн х 692 робочі дні)…».

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, рішенням суду, яке набрало законної сили, установлено, що станом, зокрема, на 15.06.2020 середньоденний заробіток позивача, з урахуванням коефіцієнту підвищення 2,31, складав 2670,20 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що п. 10 Порядку № 100 втратив чинність суд звертає увагу на наступне.

Так, на момент виникнення спірних правоідносин (16.06.2020) норми п. 10 Порядку № 100 були чинними, а відтак є такими, що підлягають застосуванню.

Між тим, суд зазначає, що пункт 10 Порядку №100 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100» від 09.12.2020 № 1213 (далі - Постанова КМУ № 1213), яка набрала чинності 12.12.2020, а отже вказаний пункт стосовно обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення підлягає застосуванню у площині спірних правовідносин в обмежених часових рамках, а саме по дату 11.12.2020, а тому правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення з 12.12.2020 відсутні.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.11.2021 у справі №826/6301/15, у постанові від 09.12.2021 у справі №340/588/20, у постанові від 31.05.2022 у справі № 640/9712/20, від 08.11.2022 у справі № 460/15639/21.

Отже, обчислюючи належну до виплати позивачу суму, суд виходить із того, що у період з 16.06.2020 по 11.12.2020 слід застосовувати середньоденний заробіток з урахуванням коефіцієнту підвищення, а саме 2670,20 грн., а за період з 12.12.2020 по 11.10.2021 - середньоденний заробіток без урахування коефіцієнту підвищення, який складає 924,74 грн.

Так, у період з 16.06.2020 по 11.12.2020 було 126 робочих днів, а у період з 12.12.2020 по 11.10.2021 - 206.

Звідси, належна до стягнення сума складає 526 941,64 грн., обчислена як (2670,20 грн. х 126) + (924,74 грн. х 206).

Згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі № 808/2109/15 за період з 16.06.2020 по 11.10.2021 включно у сумі 526 941 (п`ятсот двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок одна) гривня 64 копійки, з яких утримати податки та інші обов`язкові платежі.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено та підписано 14.08.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко