Справа № 520/13503/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 р. справа № 520/13503/23

Харківський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ТРАСТНЛАК" (вул. Морозова, буд. 7,м. Харків,61036) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А,м. Одеса, Одеська область,65078) про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "ТРАСТНЛАК" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500100/2023/000019/2 від 03.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000039 від 03.05.2023 року;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500100/2023/000020/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000042 від 05.05.2023 року;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500100/2023/000021/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000041 від 05.05.2023 року;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500100/2023/000022/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000043 від 05.05.2023 року;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500100/2023/000023/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000044 від 05.05.2023 року;

- стягнути на користь приватного підприємства «ТРАСТНЛАК» (ідентифікаційний код юридичної особи: 42414002; адреса: Україна, 61036, Харківська область, місто Харків, вулиця Морозова, будинок 7) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 22 854,15 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 50 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 44005631; адреса: 65078, м.Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що Одеська митниця безпідставно не погодилась із заявленою декларантом митною вартістю товару та незаконно прийняла рішення про коригування митної вартості товару із застосування резервного методу. Наведені митним органом сумніви для витребування у декларанта додаткових документів не відповідають критерію обґрунтованості. Також представник позивача зазначив, що органом доходів і зборів, в порушення визначеної митним законодавством процедури, не наведено обґрунтованих підстав для неможливості визначення митної вартості товару шляхом послідовного застосування основного методу. Представник позивача зауважив, що при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості не проводились консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості, натомість подавалася лише вимога подати документи, а не інформація про наявну у митного органу ціну та прохання надати інформацію про відому брокеру ціну, по яких проводилося митне оформлення інших подібних чи аналогічних товарах.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та надійшла в електронний кабінет користувача, що підтверджується електронною роздруківкою.

Представник відповідача надав відзив на позов, в якому вказав, що у рішеннях про коригування митної вартості наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цих рішеннях про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав на безпідставність та необґрунтованість позиції митного органу та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

07.11.2022 між Приватним підприємством «ТРАСТНЛАК» (покупець) та «REESHA GENERAL TRADING L.L.C.» (продавець) укладено контракт № S07112022, відповідно до п.1 якого продавець продає, а покупець купує рис IR-64 (товар), доставка якого буде здійснюватись окремими партіями відповідно до правил ІНКОТЕРМС-2010 і умовами цього договору.

Пунктом 5 Контракту встановлено, що валютою контракту і платежів є долар США. Ціна товару, що поставляється за цим договором встановлюється в доларах США і вказується в накладній на кожну партію товару (за правилами ІНКОТЕРМС-2010). Загальна сума договору визначається загальною сумою товару, поставленого за договором. Товар буде відвантажуватись декількома партіями.».

Пунктом 6 Контракту передбачено, що умови оплати визначаються і узгоджуються сторонами по кожній окремій партії товару і вказуються в рахунку-фактурі.

14.11.2018 року між Приватним підприємством «НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ» (виконавець) (далі - декларант) і ПП «ТРАСТИЛАК» (замовник) укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів № 4/11-18.

Пунктом 1.1. Договору № 4/11-18 визначено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі - товарів) Замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у митницях України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю Замовника, послуги,

На виконання умов договору № 4/11-18, декларантом було подано до Одеської митниці електронні митні декларації від 03.05.2023 року № 23UA86U3, від 04.05.2023 року № 23UA08U2, від 04.05.2023 року № 23UA09 U1, від 04.05.2023 року № 23UA06U4, від 04.05.2023 року № 23UA07U3 .

Так, на підтвердження заявленої у митній декларації від 03.05.2023 року № 23UA86U3 інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 14 310,00 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи:

1. Сертифікат якості (Certificate of quality) № IN2301101-01P-В від 13.03.2023 року;

2. Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 06.02.2023 року;

3. Рахунок-проформа (Proforma invoice)№ R/0050/22 від 08.11.2022;

4. Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року;

5. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 6/к від 28.04.2023 року;

6. Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) PSC75P16 від 10.02.2023;

7. Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) 11/2022-23/03523 від 13.02.2023;

8. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230222/000889325 від 22.02.2023;

9. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230321/000915930 від 21.03.2023;

10. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230324/000919591 від 24.03.2023;

11. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 06.02.2023;

12. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 486 від 17.04.2023;

13. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №807112022 від 07.11.2022;

14. Договір про надання послуг митного брокера №4/11-18 від 14.11.2018;

15. Заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів б/ н від 06.02.2023;

16. Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9865164;

17. Комерційна пропозиція №6/н від 06.02.2023;

18. Лист б/н від 18.04.2023 з інформацією про продукт;

19. Копія митної декларації країни відправлення 7610284 07.02.2023.

На підтвердження заявленої у митній декларації № 23UA08U2 від 04.05.2023 інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 14 310,00 доларів США, декларантом подано наступні документи:

1. Сертифікат якості(Certificate of quality) № IN2301101-01Р-В від 13.03.2023 року;

2. Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 06.02.2023 року;

3. Рахунок-проформа (Proforma invoice) № R/0050/22 від 08.11.2022;

4 Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року;

5. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № б/н від 28.04.2023 року;

6. Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) PSC75POS від 10.02.2023;

7. Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) 11/2022-23/03523 від 13.02.2023;

8. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230222/000889325 від 22.02.2023;

9. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230321/000915930 від 21.03.2023;

10. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230324/000919591 від 24.03.2023;

11. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 06.02.2023;

12. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 486 від 17.04.2023;

13. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів S07112022 від 07.11.2022;

14. Договір про надання послуг митного брокера №4/11-18 від 14.11.2018;

15. Заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів б/н від 06.02.2023;

16. Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9868913;

17. Комерційна пропозиція №б/н від 06.02.2023;

18. Лист №б/н від 18.04.2023 з інформацією про продукт;

19. Копія митної декларації країни відправлення 7610284 07.02.2023.

На підтвердження заявленої у митній декларації № 23UA09U1 від 04.05.2023 року інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 14310,00 доларів США, декларантом подано наступні документи:

1. Сертифікат якості (Certificate of quality) ) № IN2301101-01P-B від 13.03.2023 року;

2. Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 06.02.2023 року;

3. Рахунок-проформа (Proforma invoice) № R/0050/22 від 08.11.2022.

4. Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023року;

5. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № б/н від 28.04.2023року;

6. Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) PSC75PQS від 10.02.2023;

7. Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) II/2022-23/03523 від 13.02.2023;

8. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230222/000889325 від 22.02.2023;

9. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230321/000915930 від 21.03.2023;

10. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230324/000919591 від 24.03.2023;

11. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 06.02.2023;

12. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 486 від 17.04.2023;

13. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів S07112022 від 07.11.2022;

14. Договір про надання послуг митного брокера №4/11-18 від 14.11.2018;

15. Заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів б/н від 06.02.2023;

16. Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9868928;

17. Комерційна пропозиція №б/н від 06.02.2023;

18. Лист №б/н від 18.04.2023 з інформацією про продукт;

19. Копія митної декларації країни відправлення 7610284 07.02.2023 04.05.2023 року.

На підтвердження заявленої у митній декларації 04.05.2023 року № 23UA06U4 інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 14310,00 доларів США, декларантом було подано наступні документи:

1. Сертифікат якості(Certificate of quality) ) № IN2301101-01P-B від 13.03.2023 року;

2. Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 06.02.2023 року;

3. Рахунок-проформа (Proforma invoice)№ R/0050/22 від 08.11.2022

4. Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023року;

5. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № б/н від 28.04.2023року;

6. Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) PSC75PQS від 10.02.2023;

7. Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) II/2022-23/03523 від 13.02.2023;

8. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230222/000889325 від 22.02.2023;

9. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230321/000915930 від 21.03.2023;

10. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230324/000919591 від 24.03.2023;

11. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 06.02.2023;

12. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спе спеціалізованою експертною організацією 486 від 17.04.2023;

13. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів S07112022 від 07.11.2022;

14. Договір про надання послуг митного брокера №4/11-18 від 14.11.2018;

15. Заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів б/н від 06.02.2023;

16. Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9868896;

17. Комерційна пропозиція №б/н від 06.02.2023;

18. Лист №б/н від 18.04.2023 з інформацією про продукт;

19. Копія митної декларації країни відправлення 7610284 07.02.2023.

На підтвердження заявленої у митній декларації від 04.05.2023 року № 23UA07U3 інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 14310,00 доларів США, декларантом було подано наступні документи:

1. Сертифікат якості(Certificate of quality) № IN2301101-01P-B від 13.03.2023 року;

2. Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 06.02.2023 року;

3. Рахунок-проформа (Proforma invoice)№ R/0050/22 від 08.11.2022

4. Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023року;

5. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № б/н від 28.04.2023року;

6. Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) PSC75PQS від 10.02.2023;

7. Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) II/2022-23/03523 від 13.02.2023;

8. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230222/000889325 від 22.02.2023;

9. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230321/000915930 від 21.03.2023;

10. Банківський платіжний документ, що стосується товару 230324/000919591 від 24.03.2023;

11. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 06.02.2023;

12. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 486 від 17.04.2023;

13. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів S07112022 від 07.11.2022;

14. Договір про надання послуг митного брокера №4/11-18 від 14.11.2018;

15. Заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів б/н від 06.02.2023;

16. Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №9868914;

17. Комерційна пропозиція №б/н від 06.02.2023;

18. Лист №б/н від 18.04.2023 з інформацією про продукт;

19. Копія митної декларації країни відправлення 7610284 від 07.02.2023.

Вважаючи, що позивачем не було надано у повному обсязі документи, які підтверджують в повній мірі задекларований рівень митної вартості товарів, відповідачем було сформовано Картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: №UA500100/2023/000039 від 03.05.2023 року, №UA500100/2023/000042 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000041 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000043 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000044 від 05.05.2023 року та в подальшому ухвалено рішення про коригування митної вартості товарів: №UA500100/2023/000019/2 від 03.05.2023 року, №UA500100/2023/000020/2 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000021/2 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000022/2 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000023/2 від 05.05.2023 року, відповідно до яких скориговано митну вартість товару за другорядним методом. При цьому, відповідачем було відхилено надані позивачем документи, подані на обґрунтування правильності визначення митної вартості задекларованих товарів.

Приймаючи вказані рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що надані декларантом під час митного оформлення товару документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- для підтвердження витрат на транспортування декларантом не подано транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, зокрема, рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Митний орган зауважив, що згідно наданому транспортному документу (CMR від 28.04.2023 б/н) перевезення здійснювалось ТОВ "ТРАНС-ЮГ" та " ПП "НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ", втім, договір про надання послуг з транспортування (договір (контракт) про перевезення) серед поданих документів також відсутній як і будь-яка калькуляція транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту на транспортування (страхування) товару місця доставки Constanta (Румунія) до пункту пропуску «Орлівка» Україна;

- наявні розбіжності ціни товару, яка зазначена у Price List від 06.02.2023, у Proforma Invoice від 08.11.2022 № R/0050/22, Commercial Invoice (рахунок-фактура) від 06.02.2023 № BRI-16/22- 23 та їх різниці із сумами переказів в банківських платіжних документах від 22.02.2023 № 230222/000889325, від 21.03.2023 № 230321/000915930, від 24.03.2023 №230324/000919591;

- декларантом не надано відомості про витрати на фрахт/перевезення оцінюваних товарів з Індії до м. Харків (враховуючи дані сертифіката якості від 13.03.2023), витрат на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, витрат на страхування товарів, що, як вважає відповідач, мало вплив на митну вартість товарів.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями про коригування митної вартості та картами відмови, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст.257Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч.3 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п.п.5, 6, 7 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч.1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею

Згідно із ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.4 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України, передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.ч.3, 4 ст.64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного Кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви контролюючого органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини між пов`язаними особами вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що висновки Одеської митниці про не підтвердження ПП «ТРАСТНЛАК» заявленої митної вартості товарів ґрунтувались на тому, що:

- для підтвердження витрат на транспортування декларантом не подано транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, зокрема, рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Митний орган зауважив, що згідно наданому транспортному документу (CMR від 28.04.2023 б/н) перевезення здійснювалось ТОВ "ТРАНС-ЮГ" та ПП "НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ" , втім, договір про надання послуг з транспортування (договір (контракт) про перевезення) серед поданих документів також відсутній як і будь-яка калькуляція транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту на транспортування (страхування) товару місця доставки Constanta (Румунія) до пункту пропуску «Орлівка» Україна;

- наявні розбіжності ціни товару, яка зазначена у Price List від 06.02.2023, у Proforma Invoice від 08.11.2022 № R/0050/22, Commercial Invoice (рахунок-фактура) від 06.02.2023 № BRI-16/22- 23 та їх різниці із сумами переказів в банківських платіжних документах від 22.02.2023 № 230222/000889325, від 21.03.2023 № 230321/000915930, від 24.03.2023 №230324/000919591;

- декларантом не надано відомості про витрати на фрахт/перевезення оцінюваних товарів з Індії до м. Харків (враховуючи дані сертифіката якості від 13.03.2023), витрат на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, витрат на страхування товарів, що, як вважає відповідач, мало вплив на митну вартість товарів.

Надаючи оцінку вказаним позиціям митного органу, суд звертає увагу, що пунктом 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що серед документів на підтвердження митної вартості товару надаються також: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Таким чином, відповідно до умов поставки CPT, витрати щодо транспортування товару покладаються на продавця.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, зазначеному в постанові від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17.

Представник позивача пояснив, що витрати на транспортування товару включені у вартість товару, що підтверджується, зокрема, але не виключно, п. 2 контракту № S07112022 від 07.11.2022, відповідно до якого поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в рахунку- фактурі.

Тобто, сторони визначили, узгодили та вказали остаточні умови поставки саме у Commercial Invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року на виконання п. 2 Контракту.

Так, у Commercial invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 визначено умову поставки CPT KHARKIV.

Окрім того, декларантом також надавались автотранспортні накладні до всіх митних декларацій (CMR № б/н від 28.04.2023, CMR № б/н від 28.04.2023, CMR № б/н від 28.04.2023, CMR № б/н від 28.04.2023, CMR № б/н від 28.04.2023).

Представник позивача зауважив, що митна декларація країни відправлення № 7610284 від 07.02.2023 р. у графі 16 «Port of discharge» (порт розвантаження) вказує місто Константу (Румунія), яка є транзитною країною, а не кінцевою точкою доставки товару, як вважає відповідач.

При цьому, у частині 2 (Part II) митної декларації країни відправлення № 7610284 від 07.02.2023 у графі 7 «INVTERM» прямо вказано, що умовою поставки є саме CPT KHARKIV, яке є кінцевим (названим) місцем призначення, витрати на транспортування до якого включено у вартість товару.

На підтвердження даного факту свідчать і дані CMR, в яких зафіксовано відомості та обставини відправлення та переміщення партії товару, а саме:

- місцем навантаження товару є Константа;

- місцем розвантаження є Україна, що узгоджується з п. 2 контракту №S07112022 від 07.11.2022 р. та інвойсом № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 р.

Тобто, м. Константа (Румунія) було транзитним/проміжним пунктом розвантаження товару, після якого товар вже надійшов до названого (кінцевого) місця призначення в Україну, що відповідає умовам поставки СРТ Харків.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність посилання Одеської митниці на невключення декларантом до вартості товару, поставленого на умовах CPT, витрат на транспортування, та неподання відповідних підтверджуючих документів, оскільки умовами поставки товару є CPT, а згідно ІНКОТЕРМС-2010 за умовами поставки CPT витрати на страхування та транспортування несе продавець.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 29.04.2021 року по справі № 815/2443/18.

Суд вважає також необґрунтованим посилання митного органу у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів на наказ Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599, оскільки останнім передбачено лише право декларанта, а не обов`язок, подання калькуляції на перевезення товару, а відтак неподання декларантом при митному оформленні калькуляції транспортних витрат не може бути причиною для відмови у митному оформленні за контрактною ціною товару.

Щодо зауважень Одеської митниці в частині розбіжності ціни товару, яка зазначена у Price List від 06.02.2023, у Proforma Invoice від 08.11.2022 № R/0050/22, Commercial Invoice (рахунок-фактура) від 06.02.2023 № BRI-16/22- 23 та їх різниці із сумами переказів в банківських платіжних документах від 22.02.2023 № 230222/000889325, від 21.03.2023 № 230321/000915930, від 24.03.2023 №230324/000919591, суд зазначає наступне.

Так, представник позивача пояснив, що ціна за одну тону імпортованого товару IR 64 parboiled rice складає 530 доларів США.

Дана ціна є сталою та узгодженою, зокрема, відповідно до наданих прайс-листа № б/н від 06.02.2023 р., Proforma invoice №R/0050/22 від 08.11.2022, Commercial invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023.

Попередньо у документі Proforma invoice № R/0050/22 від 08.11.2022 було встановлено наступні дані для товару IR 64 white long parboiled rice: 135 тони товару загальною вартістю 71550 доларів США; для товару IR 64 white long rice: 270 тони товару загальною вартістю 139050 долларів США. Попередньо загальна сума двох видів товару склала 210 600,00 дол.США, а також попередньо визначено умову поставки.

При цьому, відповідно до п. 2 контракту № S07112022 від 07.11.2022, поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в рахунку-фактурі.

Тобто, сторони визначили, узгодили та вказали остаточні умови поставки саме у Commercial Invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року на виконання п. 2 Контракту.

Отже, Proforma invoice № R/0050/22 від 08.11.2022 не є документом, в якому остаточно узгоджуються умови поставки, за якими має бути поставлено товар, адже таким документом є Commercial Invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року, що відповідає умовам Контракту.

З огляду на те, що проформа є документом, в якому вказуються не остаточні дані, ПП ТРАСТНЛАК також попередньо було сплачено декількома платежами у загальному розмірі суму 208 771 дол. США, що відображено у наданих Одеській митниці банківських платіжних документах від 22.02.2023 року № 230222/000889325, від 21.03.2023 року № 230321/000915930, від 24.03.2023 року №30324/000919591, в яких міститься посилання на Proforma Invoice №R/0050/22 від 08.11.2022 року.

Дані за Commercial Invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року та Proforma Invoice № R/0050/22 від 08.11.2022 року щодо товару IR 64 PARBOLIED RICE є узгодженими, ціна товару за одну тонну, кількість тон та загальна вартість товару залишилася незмінною.

Представник позивача звернув увагу, що товар поставлявся окремими партіями, що узгоджується з п. 1 контракту № S07112022 від 07.11.2022 року, а тому за митними деклараціями окремими партіями продавцем поставляється товар IR 64 PARBOLIED RICE у кількості 27 тон вартістю 14310,00 дол.США, що кореспондується з даними поданих митних декларацій та наданим відповідачу Commercial Invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року, який в даному випадку і є документом на підтвердження митної вартості товару. Вказане узгоджується з п. 6 контракту № S07112022 від 07.11.2022 року.

Отже, ціна, яка визначена у контракті № S07112022 від 07.11.2022 року та/або інвойсі №BRI-16/22-23 від 06.02.2023 року, є основою для визначення митної вартості товарів.

При цьому, проформа визначає дані для двох видів товару, а саме: IR 64 white long rice (що поставлявся по іншому інвойсу та не має відношення до цієї справи) та IR 64 white long parboiled rice (що поставлявся по інвойсу № BRI-16/22-23 від 06.02.2023, що має місце у даній справі), тому оплату було здійснено одразу за двома видами товарів за Proforma invoice № R/0050/22 від 08.11.2022, а не по кожному з інвойсів (за кожним видом товару) окремо, що на митну вартість не вплинуло.

Окрім того, здійснення оплати за Proforma invoice № R/0050/22 від 08.11.2022 є правом декларанта, доказів на спростування чого відповідачем у спірних рішеннях не зазначено.

Таким чином, фактично ПП «ТРАСТНЛАК» сплачено суму коштів за Proforma invoice №R/0055/22 від 08.11.2022, а поставлено товар за рахунком-фактурою (Commercial invoice) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023, що не заборонено чинним законодавством та умовами контракту.

Так, Верховним Судом в постанові від 11.06.2020 року у справі № 815/5464/16 зроблено висновок, що у разі якщо згідно з умовами контракту рахунок-проформа є розрахунково-платіжним документом (рахунок), то за ним виставляються певні суми до оплати. Основним джерелом інформації про вартість товару є відповідно до умов контракту комерційний інвойс.

Вказана правова позиція, узгоджується також із висновками Верховного Суду, зазначеному в постанові від 14.14.2019 по справі №815/5599/17.

Відтак, основним джерелом про вартість товару, яка є основою для визначення митної вартості, є саме Commercial invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023, вартість товару за тонну, що вказана в цьому документі, кореспондується з усіма іншими наданими позивачем документами (зокрема, проформою), а тому здійснення оплати за Proforma invoice №R/0050/22 від 08.11.2022 та в подальшому поставка товару за Commercial invoice (рахунок-фактура) № BRI-16/22-23 від 06.02.2023 спростовує твердження відповідача про заявлення позивачем недостовірних відомостей, не має впливу намитну вартість та не є підставою для коригування митної вартості товарів.

Щодо зауважень митного органу в частині не надання декларантом відомостей про витрати на фрахт/перевезення оцінюваних товарів з Індії до м. Харків (враховуючи дані сертифіката якості від 13.03.2023), витрат на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, витрат на страхування товарів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 43 МК України, додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відтак, Сертифікат якості від 13.03.2023 №IN2301101-01P-B не є документом, що підтверджує митну вартість товару за ст. 53 МК України і тим більше умову поставки (а є виключно документом, що додатково підтверджує країну походження товару відповідно до ст.43 МК України), а тому його дані можуть сприйматися виключно як додаткове джерело інформації, які не впливають на числові показники митної вартості заявленого товару та в жодному разі не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів за результатами дослідження відповідачем у цьому документі умови поставки, в той час як такий документ для цього не призначений.

По-друге, витрати на транспортування включено у вартість товару на умовах поставки СРТ Харків до кінцевого (названого) місця призначення, яким є держава Україна, що уже було з`ясовано судом вище.

Щодо посилань митного органу у спірних рішеннях на обставини не надання до митного оформлення декларантом документів на підтвердження витрат на страхування товару, то суд звертає увагу, що пунктом 7 частини десятої статті 58 МК України унормовано, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на страхування цих товарів.

Зокрема, відповідно до умов СРТ (на яких поставлявся товар у даному випадку) у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватися. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару.

З огляду на вищевикладене, у разі, якщо товар фактично не страхувався, то відсутність доказів страхування не може бути підставою для відмови у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження здійснення страхування товару сторонами Контракту.

Таким чином, враховуючи те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, а відповідно до умов СРТ (на яких поставлявся товар у даному випадку) у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування, то суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність висновків митного органу про помилковість або недостовірність відомостей щодо складових митної вартості товарів.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.03.2023 року по справі № 420/18880/21.

Отже, підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відсутність доказів страхування не може слугувати підставою для відмови у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю та тим більше не свідчить про неповноту включення до митної вартості товару усіх обов`язкових складових митної вартості, а відтак судовим розглядом встановлено, що позивачем під час митного оформлення було надано всі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення за ціною договору, та, як наслідок, необґрунтованість висновку митного органу щодо наявності розбіжностей в поданих документах. Таким чином, в наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак митний орган не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Щодо посилань митного органу у спірних рішеннях на аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України щодо вартості ідентичного товару, то суд зауважує, що встановлення митним органом різниці в ціні свідчить про наявність підстав для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції, за якою до митного оформлення пред`явлено товари. Виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю тотожних товарів згідно з інформаційними ресурсами не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників інформаційних ресурсів, при цьому, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оцінки та аналізу наданих позивачем на вимогу, у тому числі, і запитів Одеської митниці документів на обґрунтування заявленої митної вартості товару.

При цьому, наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в ЄАІС Держмитслужби України не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.

Водночас, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номери митних декларацій як на джерела цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правоможності щодо митної вартості за резервним методом.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02.06.2022 року по справі № 460/2674/20.

В контексті вищезазначеного, судом зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, також встановлено, що причиною їх прийняття та застосування шостого (резервного) методу стала неможливість застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (стаття 60 МКУ) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (стаття 63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Суд зауважує, законодавцем встановлений чіткий алгоритм, яким повинен керуватись митний орган при виборі методу визначення митної вартості товару, зокрема кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

Відповідно до висновків Верховного Суду наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору (постанови Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 814/2659/16, від 21.08.2018 по справі № 804/7845/17, від 07.12.2018 по справі №809/4367/15).

Оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд враховує, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 20.06.2023 року у справі № 1.380.2019.006247.

Натомість, відповідач на виконання вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин митного законодавства не навів обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, а з урахуванням вимог статті 58 МК України вважається, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів. Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 МК України, відповідно до якої метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а, від 25 травня 2021 року у справі № 200/7957/20-а, від 11 листопада 2021 року у справі № 200/6403/20-а, від 27 січня 2022 року у справі № 200/6413/20-а.

Стосовно позиції відповідача про ненадання декларантом додаткових документів на вимогу митного органу, суд зауважує, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка висловлена в постанові від 12.04.2023 року по справі № 826/7411/15, з огляду на що суд не приймає до уваги послання відповідача у відзиві на позов на постанови Верховного суду України від 28.07.2021 справа № 808/3022/17, від 26.07.2021 справа № 813/8725/14, від 16.07.2021 справа № 804/3702/16, від 16.07.2021 справа № 804/769/16, враховуючи те, що застосуванню підлягає остання актуальна судова практика.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов на постанову Верховного Суду у справі № 808/865/18, в якій зазначено, що обов`язок доведення митної ціни товару саме позиваче, то суд зауважує, що у вказаному рішенні суду касаційної інстанції також констатованого висновок, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Тобто, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов на постанови Верховного Суду від 02.06.2015 у справі № 21-498а15, від 01.10.2013 у справі № 21-354а13, від 15.10.2013 у справі № 21-270а13, в постанові від 22.10.2013 у справі 21-342а13, то слід зазначити, що правова позиція, висловлена у вказаних судових рішеннях, не суперечить висновку суду, зробленим у цій справі. Висновки у кожній із цих справ здійснені за результатами оцінки доказів, які підтверджують обставини, пов`язані з правами та обов`язками учасників справи. У кожних окремих правовідносинах при застосуванні судами одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судами у даній справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, відповідно до частини другої статті 55 МК України, має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Підсумовуючи вищезазначене, судовим розглядом встановлено, що позивачем під час митного оформлення було надано всі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення за ціною договору, та, як наслідок, необґрунтованість висновку митного органу щодо наявності розбіжностей в поданих документах. Таким чином, в наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак митний орган не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими, при цьому сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на припущеннях та жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені.

Суд звертає увагу, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, суд приходить до висновку, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, ціну та його оплату, а отже у сукупності містять відомості, які підтверджують числові значення митної вартості й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Інші доводи відповідача висновків суду не спростовують.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправними та скасування рішень Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500100/2023/000019/2 від 03.05.2023 року, №UA500100/2023/000020/2 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000021/2 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000022/2 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000023/2 від 05.05.2023 року та карток відмови №UA500100/2023/000039 від 03.05.2023 року, №UA500100/2023/000042 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000041 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000043 від 05.05.2023 року, №UA500100/2023/000044 від 05.05.2023 року.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатським бюро «Бідної Оксани Іванівни" та Приватним підприємством «ТРАСТНЛАК» укладено договір про надання правової допомоги від 25.05.2023 року, у відповідності до п. 3.1. якого, зокрема, зафіксовано, що розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді у фіксованому розмірі.

Зокрема, відповідно до п.1. додаткової угоди № 2 від 25.05.2023, розмір гонорару становить 50 000,00 грн.

Клієнт сплачує гонорар Бюро у повному обсязі до кінця червня 2023 року (п.2 додаткової угоди).

Обсяг надання правової допомоги клієнту зафіксовано в додатковій угоді № 1 від 25.05.2023 року.

На підтвердження проведення клієнтом оплати, Бюро залучено платіжну інструкцію № 891 від 01.06.2023 року.

Відповідачем у складі відзиву на позовну заяву до суду було надано заперечення щодо заявлених до відшкодування витрат позивача на надання професійної правничої допомоги, зокрема, на оплату послуг адвоката, згідно яких він вказав на їх необгрунтований, неспівмірний до розглядуваної справи розмір і просив відмовити у стягненні цих витрат.

В зв`язку із наведеними обставинами суд зауважує, що відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги клопотання відповідача про не співмірність понесених позивачем витрат при розгляді справи, а також про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Так, дослідивши договір про надання правової допомоги від 25.05.2023 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 25.05.2023 року, судом встановлено, що за даними договором представник позивача приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги Приватному підприємству "ТРАСТНЛАК" про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500100/2023/000019/2 від 03.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000039 від 03.05.2023 року; №UA500100/2023/000020/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000042 від 05.05.2023 року; №UA500100/2023/000021/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000041 від 05.05.2023 року; №UA500100/2023/000022/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000043 від 05.05.2023 року; №UA500100/2023/000023/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000044 від 05.05.2023 року, винесених Одеською митницею.

Разом з тим, згідно копії наданої до суду додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 25.05.2023 р., визначено, що позивач повинен сплатити гонорар Адвокатському Бюро "БІДНОЇ ОКСАНИ ІВАНІВНИ" за надання правової допомоги у розмірі 50 000 грн. Однак, суду не подано доказів щодо кількісних характеристик послуги, вартості послуг, загальної суми, а також які саме з визначених сторонами послуг було надано. При цьому, стосовно визначення фіксованої ставки гонорару адвоката, суд зауважує, що в аспекті визначення співмірності наданих правничих послуг адвоката, їх обсяг та характер підлягають доведенню.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, спираючись на досліджені докази, а також беручи до уваги принцип обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на сплату послуг адвоката (правничу допомогу) до предмета спору, складності справи, суд вважає обґрунтованою суму для відшкодування витрат на правничу допомогу в цій справі в розмірі 25 000 грн.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ТРАСТНЛАК" (вул. Морозова, буд. 7,м. Харків,61036) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А,м. Одеса, Одеська область,65078) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500100/2023/000019/2 від 03.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000039 від 03.05.2023 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500100/2023/000020/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000042 від 05.05.2023 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500100/2023/000021/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000041 від 05.05.2023 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500100/2023/000022/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000043 від 05.05.2023 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500100/2023/000023/2 від 05.05.2023 року та картки відмови №UA500100/2023/000044 від 05.05.2023 року.

Стягнути на користь Приватного підприємства «ТРАСТНЛАК» (, адреса: 61036, Харківська область, місто Харків, вулиця Морозова, будинок 7) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 22 854 9двадцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 15 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А).

Стягнути на користь Приватного підприємства «ТРАСТНЛАК» (, адреса: 61036, Харківська область, місто Харків, вулиця Морозова, будинок 7) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко