Справа № 200/1665/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 200/1665/23
Суддя І інстанції - Буряк І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24 березня 2023 року №;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 17 січня 2023 року з розрахунком Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до рішення від 08 березня 2023 року з урахуванням стажу судді 23 роки в розмірі 56% в сумі 102116,43 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 17 січня 2023 року по день прийняття рішення у розмірі 232 817,17 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 1076,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24 березня 2023 року № 91 про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення дати призначення щомісячного довічного грошового утримання - 22 лютого 2023 року, розміру стажу - 20 років та відсотку від грошового забезпечення - 50 %.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести з 17 січня 2023 року перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання із визначенням дати призначення щомісячного довічного грошового утримання - 17 січня 2023 року, урахуванням стажу у розмірі 23 роки та відсотку від грошового забезпечення - 56 %.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання, що утворилась з 17 січня 2023 року з урахуванням сплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю визначення пенсійним органом стажу позивача на посаді судді та дати, з якої останній призначається щомісячне довічне грошове утримання. Вказує на те, що стаж роботи на посаді члена колегії адвокатів не зараховується до стажу роботи судді.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області також не погодилось з рішенням суду першої інстанції та подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області посилається на те, що період роботи позивача на посаді члена колегії адвокатів Донецької області Колегії адвокатів не підлягає зарахуванню для обчислення щомісячного довічного грошового утримання. Вказує також на вірність призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання саме з 22 лютого 2023 року, оскільки відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , остання звільнення з посади судді 21 лютого 2023 року.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.02.2018 № 4592, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Наказом Першого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 № 2/К «Про припинення трудових відносин з суддею Першого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1» наказано припинити трудові відносини з суддею Першого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням нею 65 років і припиненням повноважень судді.

Наказом Першого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 № 20/К «Про внесення змін до наказу голови суду від 16 січня 2023 року № 2/К «Про припинення трудових відносин з суддею Першого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1»» наказано пункт 1 наказу голови суду від 16 січня 2023 року № 2/К «Про припинення трудових відносин з суддею Першого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1» після слів «повноважень судді» доповнити з « 17 січня 2023 року».

Рішенням ВРП «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Першого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» від 21.02.2023 № 111/0/15-23 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади судді Першого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Встановити, що право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення нею шістдесяти п`яти років.

У вказаному рішення, серед іншого, зазначено таке.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній на дату призначення ОСОБА_1 на посаду судді), зокрема, встановлено, що суддею міг бути громадянин України, який має стаж у галузі права не менш як три роки. Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню її стаж роботи на посаді адвоката Донецької обласної Колегії адвокатів - три роки.

Довідкою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 № 04-30/331/23 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана ОСОБА_1 про те, що станом на 21.02.2023 її суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 184 976,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 115 610,00 грн., доплата за вислугу років 60% - 69 366,00 грн.

Відповідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , що складений Першим апеляційним адміністративним судом 21.02.2023 № 03-30/323/23, стаж позивачки, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 23 роки 04 місяці 26 днів, а саме:

член колегії адвокатів Донецької обласної Колегії адвокатів з 22.08.1999 по 21.08.2002 - 3 роки;

суддя Центрально-Міського районного суду м. Макіївки з 22.08.2002 по 12.03.2007 - 4 роки 6 місяців 21 день;

суддя Донецького апеляційного адміністративного суду з 13.03.2007 по 28.09.2018 - 11 років 06 місяців 16 днів;

суддя Першого апеляційного адміністративного суду з 01.10.2018 по 16.01.2023 - 04 роки 4 місяці 16 днів.

01 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу пенсійного фонду із заявою № 218 про перерахунок пенсії, вид перерахунку - звільнення, довічне грошове утримання судді.

Рішенням органу пенсійного фонду від 08.03.2023 № 91 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 визначено, що стаж на посаді судді складає 23 роки 6 місяців 1 день, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 56. Розмір пенсії з надбавками 102 116,43 грн. Призначено з 01.03.2023.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 24.03.2023 № 91 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 визначено, що стаж на посаді судді складає 20 років 4 місяці 26 днів, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 50. Розмір пенсії з надбавками 92 488,00 грн. Призначено з 22.02.2023.

Згідно листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.03.2023 у відповідь на звернення позивачки від 15.03.2023, роз`яснено, що за результатами розгляду її заяви від 01.03.2023 ОСОБА_1 з 22.02.2023 проведено перерахунок пенсії та призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Загальний процент розрахунку від заробітку складає 50%, розмір щомісячного довічного грошового утримання 92 488,00 грн. Зазначений розмір щомісячного довічного грошового утримання буде виплачуватись, починаючи з квітня 2023 року. Крім того, доплата за період з 22.02.2023 по 31.03.2023 у розмірі 95 076,18 грн. буде виплачена у квітні.

Листом від 06.04.2023 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивачку, що період роботи з 22.08.1999 по 21.08.2002 на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної колегії адвокатів відповідно до довідки від 21.02.2023 № 03-30/323/23, виданої Першим апеляційним адміністративним судом, не враховано до стажу роботи судді відповідно до вимог ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Не погодившись із розрахунком стажу роботи позивача на посаді судді при призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та дати його призначення, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами частини 1 статті 128 Конституції України (в чинній на час спірних правовідносин редакції) перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів"(далі- Закон № 1402-VIII).

За положеннями частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Абзацом 4 пункту 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIIІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач була призначена суддею Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області з 21 серпня 2002 року і на час її призначення на посаду судді, питання визначення стажу, який дає право судді на відставку, регулювався Законом України "Про статус суддів" від 07.02.2002 № 3018-ІII.

Згідно частини 2 статті 59 Закону України "Про статус суддів" від 07.02.2002 № 3018-ІII (в редакції чинній на день набуття позивачем статусу судді) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років і володіє державною мовою.

За частиною 2 статті 137 Закону 1402-VIIІ, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз указаної норми в її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що в зв`язку з набранням чинності Законом №2447-VIII, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, частиною першою статті 7 Закону №2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом 07.02.2002 № 3018-ІII.на день їх обрання.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права (адвокатом).

Подібний правовий висновок був зроблений Верховним Судом у рішенні від 22 листопада 2018 року (справа №9901/805/18), залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року.

З трудової книжки позивача вбачається, що вона 15.08.1984 року вона прийнята стажером в колегію адвокатів, а з 16.11.1984 року переведена в адвокати.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обрахованого Першим апеляційним адміністративним судом 21.02.2023 року, позивачу зараховано стаж тривалістю 3 роки у період її роботи членом колегії адвокатів Донецької обласної колегії адвокатів.

Відтак, до страхового суддівського стажу позивача в розмірі 20 років 4 місяців 26 днів, в силу частини 1 статті 7 Закону України "Про статус суддів" 07.02.2002 № 3018-ІII., частини 2 статті 137 Закону 1402-VIIІ, абз. 4 п. 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIIІ підлягають зарахуванню три роки стажу (досвіду) роботи позивача членом колегії адвокатів Донецької обласної колегії адвокатів (до обрання її суддею Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області).

Суд зазначає, що законодавство не розмежовує поняття "суддівський стаж" в розрізі його правозастосування (чи то при звільненні, чи то при обрахунку суми "щомісячного довічного утримання").

Відтак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що стаж роботи судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача складає 23 років 04 місяців 26 днів, а отже дії відповідача із визначення їй стажу в кількості 20 років 04 місяців 26 днів є незаконними та необґрунтованими.

Виходячи з наведеного стажу позивача на посаді судді, розмір її довічного грошового утримання повинен складати 56% суддівської винагороди (50% + 6% (3 відпрацьованих років понад 20 років х 2%), обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому суд зазначає, що визначення відсоткового розміру (50%) було незаконно обраховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, виходячи із визначення суддівського стажу позивача понад 23 роки.

Щодо визначення дати, з якої позивач набула права на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008 передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Водночас ст. 126 Конституції України та ст. 120 Закону № 1402 передбачають, що повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Наказом Першого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 № 2/К з урахуванням змін внесених наказом від 21.02.2023 припинено трудові відносини з ОСОБА_1 з 17.01.2023 у зв`язку із досягненням нею 65 років.

У рішенні ВРП від 21.02.2023 № 111/0/15-23 між іншим вказано, що ОСОБА_1 звернулась до ВРП 23.09.2022 із заявою від 22.09.2022 про звільнення з посади судді Першого апеляційного адміністративного суду у відставку відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України. Проте до 11.01.2023 повноважний склад ВРП був відсутній, з 12.01.2023 робота ВРП була відновлена. Тобто відповідна заява не була розглянута у встановлений законом місячний строк. З огляду на викладене, ОСОБА_1 мала законні очікування на звільнення з посади судді у відставку у встановлений законом строк та на встановлені законом гарантії судді у відставці. Відповідно ВРП встановила, що право на нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виникло з наступного дня після досягнення нею 65 років.

Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 3 Закону № 1798 саме ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади, тому встановлення права на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання й визначення дати з якої відповідне право може бути реалізоване належить до компетенції ВРП.

Крім того, у даній справі фактично мало місце припинення повноважень судді ОСОБА_1 на підставі ст. 126 Конституції України та ст. 120 Закону № 1402, а тому, відповідно, право на відставку та отримання довічного грошового утримання кореспондує із фактом припинення повноважень, яке мало місце 16.01.2023, а не з фактом його юридичного оформлення рішенням ВРП.

У мотивувальній частині рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абз. 4 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Таким чином, право судді на відставку не може ставитись у залежність від неможливості компетентних органів виконувати через певні обставини свої повноваження, інше тлумачення свідчило б про порушення права судді на відставку, що є конституційною гарантією незалежності суддів та передбачено п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України.

Отже, зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 17 січня 2023 року - з наступного дня після досягнення 65 років.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 08 серпня 2023 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник