Справа № 400/6182/23
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 р. № 400/6182/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправними дій щодо невиплати за весь час затримки розрахунку при звільненні - затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 81 141,41 грн., враховуючи базовий місяць січень 2008 року та без урахування раніше виплаченої суму індексації, по день фактичного розрахунку, а саме з 30.01.2021 року по 18.05.2023 року;

- зобов`язання виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні - затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 81 141,41 грн., враховуючи базовий місяць січень 2008 року та без урахування раніше виплачену суму індексації, по день фактичного розрахунку, а саме з 30.01.2021 року по 18.05.2023 року, в сумі 480 023, 16 грн. (чотириста вісімдесят тисяч двадцять три гривні 16 копійок) з урахування раніше виплачених сум 2 443 гривень 37 копійок та 5 471 гривня 80 копійок.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що звільнений з військової служби 19.08.2020 р. При звільненні відповідачем не виплачено індексацію грошового забезпечення, в період з 01.08.2015 р. по 28.02.2018 р. на суму 2446,14 грн; компенсацію добових витрат на відрядження за період з 21.06.2017 р. по 13.09.2017 р. на суму 5100,00 грн; одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби з урахуванням індексації грошового забезпечення на суму 2006,06 грн. На виконання рішень суду відповідач виплатив відповідні суми, однак без урахуванням середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, як це передбачено ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Позивач заявляє вимоги про виплату середнього заробітку лише за затримку виплати індексації грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць січень 2008 року. Строк затримки розрахунку становить з 30.01.2021 р. по 18.05.2023 р.

14.07.2023 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому відзначив, що позивача звільнено 19.08.2020 р. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу. На момент виключення зі списків особового складу позивач не заперечував стосовно свого виключення. Отже, здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу при звільненні суми не були спірними на момент звільнення, отже, відсутні підстави для застосування ст. 117 КЗпП України.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач проходив військову службу у Миколаївському зональному відділі Військової служби правопорядку.

Наказом начальника ВСП у Збройних Силах України - начальника ГУ ВСП Збройних Сил України від 03.06.2020 р. № 70 позивача звільнено з військової служби в запас за п.п. "а" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника Миколаївського зонального відділу ВСП від 19.08.2020 р. № 158 позивача виключено зі списків особового складу.

Після свого звільнення позивач подавав позови до суду щодо виплати індексації грошового забезпечення, компенсації добових витрат на відрядження та одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 р. по справі № 400/3573/20, яке набрало законної сили 26.01.2021 р., зобов`язано Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2015 по 28.02.2018.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 р. по справі № 400/5939/20, яке набрало законної сили 20.07.2021 р., зобов`язано Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати на відрядження за період з 21.06.2017 по 13.09.2017.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 р. по справі № 400/502/21, яке набрало законної сили 19.07.2021 р., зобов`язано Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (виплати суми індексації грошового забезпечення) за період з 20.08.2020 р. по 29.01.2021 в розмірі 2443 (дві тисячі чотириста сорок три) грн. 37 коп.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 р. по справі № 400/2405/21, яке набрало законної сили 17.11.2021 р., зобов`язано Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 р. по справі № 400/3118/21, яке набрало законної сили 12.04.2023 р., зобов`язано Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року та раніше здійсненні виплати.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 р. по справі № 400/2462/22, яке набрало законної сили 29.08.2022 р., зобов`язано Миколаївське зональне відділення Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 30.01.2020 по 14.12.2021 в розмірі 5 471 (п`ять тисяч чотириста сімдесят одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

У справі № 400/5837/23 позивач просить зобов`язати Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, в зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у сумі 83 625,23 грн. за період з 01.08.2015 року по 28.02.2018 року. Рішення по справі не прийнято.

У справі, що розглядається, позивач просить зобов`язати виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць січень 2008 року та без урахування раніше виплаченої суми індексації, по день фактичного розрахунку, а саме з 30.01.2021 року по 18.05.2023 року.

Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Аналізуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.02.2020 р. у справі № 821/1083/17 зазначила, що положеннями ст.116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено не в день звільнення, а в порушення вимог статті 116 КЗпП України 18.05.2023 р., тому позивач посилається на наявність підстав для застосування положень ст.117 КЗпП України та виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Спеціальне законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з проходженням військової служби і грошового забезпечення військовослужбовців, не регулює питань, пов`язаних з відповідальністю за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення при звільненні з військової служби. Натомість, при вирішення спорів цієї категорії, слід застосовувати положення загального трудового законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права підтриманий Верховним Судом у постанові від 02.02.2023 у справі №640/10582/21.

В силу ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, наявність спору про розміри належних звільненому працівникові сум є обов`язковою умовою для застосування ст.117 КЗпП України та виплати звільненому працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підставою для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до ч.2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що спочатку позивач оскаржив невиплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2015 по 28.02.2018. після виконання відповідачем рішення суду позивач не погодився з базовим місяцем, який був застосований при обрахунку індексації, що стало підставою для нового позову. На виконання рішення суду відповідач провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць січень 2008 року. Виплату здійснено 28.05.2023 р. Саме за цей період позивач просить нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу при звільненні суми не були спірними на момент звільнення, а стали спірними лише у травні 2021 року, позивач звернувся до суду з позовом у справі № 400/3118/21.

Таким чином, викладені обставини свідчать, що спір щодо невиплаченої індексації з урахуванням базового місяця січня 2008 року виник майже через рік після звільнення позивача.

Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №825/742/16 та від 28.11.2022 р. у справі №380/693/20, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права та висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України і стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) про визнання протиправними дій щодо невиплати за весь час затримки розрахунку при звільненні - затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 81 141,41 грн., враховуючи базовий місяць січень 2008 року та без урахування раніше виплаченої суму індексації, по день фактичного розрахунку, а саме з 30.01.2021 року по 18.05.2023 року; зобов`язання виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні - затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 81 141,41 грн., враховуючи базовий місяць січень 2008 року та без урахування раніше виплачену суму індексації, по день фактичного розрахунку, а саме з 30.01.2021 року по 18.05.2023 року, в сумі 480 023, 16 грн. (чотириста вісімдесят тисяч двадцять три гривні 16 копійок) з урахування раніше виплачених сум 2 443 гривень 37 копійок та 5 471 гривня 80 копійок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11.08.2023 р.

Суддя Н.В. Лісовська