Справа № 280/3749/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 серпня 2023 року Справа № 280/3749/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .), представник адвокат Зарудній Ігор Вікторович ( АДРЕСА_3 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, буд. 7, ), Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) представник адвокат Зарудній Ігор Вікторович до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач 1), Міністерства оборони України (далі відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправними дії Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у складанні та направленні за належністю висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки скласти та направити за належністю висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та здійснити її виплату;

стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач до 14.02.2022 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . В період проходження служби позивачка отримала травму, пов`язану з проходженням військової служби, отримала захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини. Про всі захворювання зазначено у свідоцтві про хворобу № 58 від 06.01.2022. Відповідно до довідки серії АГ №0015910, виданої ОМСЕК № 3 від 06.02.2023, ступінь втрати працездатності 25%, захворювання пов`язане з захистом Батьківщини. З метою отримання одноразової допомоги позивачка звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 09 лютого 2023 року заяву позивача направлено до Запорізького ОТЦК та СП. Відповідачем 1 20.02.2023 заяву позивача було повернуто без реалізації. Вважаючи такі дії ІНФОРМАЦІЯ_2 неправомірними позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

22 червня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов відзив Міністерства оборони України в якому представник відповідача 2 заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 7 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією. Довідку медико-соціальної експертної комісії серії АГ №0015910 позивач отримав 06.02.2023. Водночас, позивач не направляв документи для розгляду Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Таким чином встановлення часткової втрати працездатності без установлення інвалідності позивача відбулась понад три місяці після звільнення її з військової служби. Нормативно - правовими актами чітко визначений момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення втрати працездатності без установлення інвалідності, враховуючи подані документи відповідно до пункту 11 Порядку №975. Подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у підпункту " 7 " пункту 2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зокрема, коли часткова втрата працездатності була встановлена не пізніше ніж через три місяці після звільнення особи з військової служби, за наявності встановлених обмежень особа позбавляється права на отримання такої допомоги). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (ОТЦК та СП за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України затверджений п. 11 Порядку № 975 перелік документів для призначення такої допомоги. Своєю чергою, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Представник відповідача 2 вважає позовні вимоги до Міністерства оборони України необґрунтованими, передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, і просить суд у задоволенні позовну відмовити.

До Запорізького окружного адміністративного суду 06.07.2023 надійшов відзив Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на позовну заяву. Так, представник відповідача 1 заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачці встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25% (одноразово), що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках (МСЕК) серії АГ № 0015910 від 06.02.2023, де також зазначено, що захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно пп. 7 п. 2 ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.02.2022 №47 сержанта ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу частини з 14.02.2022. Зважаючи на це встановлення часткової втрати працездатності без установлення інвалідності позивача відбулась понад три місяці після її звільнення з військової служби. Також, оскільки, у відповідності до вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», направленню документів на розгляд відповідної комісії Міністерства оборони України повинен передувати висновок обласного ТЦК та СП про наявність права на одержання одноразової грошової допомоги і такий висновок ІНФОРМАЦІЯ_3 не міг зробити, документи ОСОБА_1 не були направлені на розгляд зазначеної комісії. Виходячи з цього, слід зробити висновок, що позовні вимоги до Запорізького ОТЦК та СП є необґрунтованими, а вимоги до Міністерства оборони є передчасними, тому не підлягають задоволенню. Відповідач 1 просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 до 14.02.2022 проходила службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2021 у справі № 335/5472/21 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб, зареєстрований 13.03.2019 Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 56, між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_3 « ОСОБА_6 ». Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2021 у справі № 335/5472/21 набрало законної сили 03.09.2021.

Згідно свідоцтва про хворобу № 58 06 січня 2022 року госпітальною військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_3 , за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 від 24.12.2021 № 65, проведено медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_3 . У п. 12 свідоцтва про хворобу № 58 вказано діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва). Наслідки закритої травми лівого колінного суглоба (2019), розриву тіла та заднього рогу медіального меніска, операція 15.07.2021 - артроскопія лівого колінного суглоба, резекція тіла та заднього рогу внутрішнього меніска у вигляді відсутності частини тіла та заднього рогу медіального меніска, зміцнілих післяопераційних рубців без порушення функції. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Обмежений міжхребцевий остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз шийного, грудного, поперекового відділів хребта, помірна правобічна С-подібна сколіотична деформація грудного відділу хребта, ретролістез L2, L5 хребців І ступеня, протрузії дисків С2-С4, Д6-Д7, L1-L5, медіанно-парамедіанна грижа диску L5-S1 з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Хронічний дискогенний попереково-крижовий радикуліт з S1- корінцевим синдромом справа, та незначним порушенням функції. Хронічна правобічна сенсоневральна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови 5 метрів правим вухом та 6 метрів лівим вухом. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Викривлення перетинки носу з порушенням функції. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військової спеціальністю, тощо: На підставі статей 64-в, (23-в) графи II Розкладу хвороб обмежено придатна до військової служби. Непридатна до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатна до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Протипоказані роботи, пов`язані з підйомом вантажів.

Згідно витягу з наказу командира 53 окремої механізованої бригади імені князя Володимира Мономаха (по особовому складу) від 09.02.2022 № 27-РС відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержанта ОСОБА_3 , старшого бойового медика механізованої роти механізованого батальйону, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням контракту).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.02.2020 сержанта ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та усіх видів забезпечення з 14.02.2022 і направлено для зарахування на військовий облік до Мелітопольського РТЦК та СП.

У відповідності до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АГ № 0015910 від 06.02.2023, виданої ОМСЕК № 3, ступінь втрати працездатності позивача 25 %. Причина втрати професійної працездатності: захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. В графі «Дата встановлення страхового випадку» вказано «св.-во про хв. № 58 від 06.01.2022».

В лютому 2023 року позивач звернулася до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку із отриманим ступеню втрати професійної працездатності.

Мелітопольським РТЦК та СП листом від 09.02.2023 № 224 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 подано заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом Запорізького ОТЦК та СП від 20.02.2023 № 872/с, адресованим начальнику Мелітопольським РТЦК та СП, документи ОСОБА_1 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у звязку із частковою втратою працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, повернуто без реалізації. Повернення документів мотивовано тим, що оскільки позивач звільнена з військової служби 14.02.2022, а 25% втрати працездатності органами МСЕК їй встановлено 06.02.2023, тобто більше ніж три місяці після звільнення, підстав для направлення її документів на розгляд до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги немає.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно із статтею 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Частиною другою статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року.

За приписами статті 16-3 Закону № 2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 975 у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу, зазначений у пункті 11 Порядку №975.

Такими документами відповідно пункту 11 Порядку № 975 є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975, призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 15 Порядку № 975).

Судом встановлено, що листом Запорізького ОТЦК та СП від 20.02.2023 № 872/с фактично відмовлено у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у звязку із частковою втратою працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з підстав того, що позивач звільнена з військової служби 14.02.2022, а 25% втрати працездатності органами МСЕК їй встановлено 06.02.2023, тобто більше ніж три місяці після звільнення.

За приписами пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577, із відповідними змінами, затверджена Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/о "Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках".

Згідно пункту 2 вказаної Інструкції, форма № 158/о заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 Інструкції, у формі № 158/о зазначається кожний хворий, який звернувся до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, що настала внаслідок виконання службових обов`язків.

У пункті 5 Інструкції передбачено, що частина довідки, що видається страхувальнику: у пункті 3 зазначаються прізвище, ім`я, по батькові застрахованої особи; у пункті 4 зазначається словами ступінь втрати професійної працездатності у відсотках; у пункті 5 зазначається, у зв`язку з чим встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках (трудове каліцтво, травма); у пункті 6 зазначається дата встановлення страхового випадку.

Суд зазначає, що у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності визначальним є дата, саме з якої встановлюється ступень втрати працездатності, а не дата проведення огляду.

Дослідженням довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АГ № 0015910 від 06.02.2023, виданої ОМСЕК № 3, судом з`ясовано, що позивачу встановлено 25% ступеня втрати працездатності саме з 06.01.2022, тобто на дату останнього дня проходження огляду військово-лікарською комісією. Причиною втрати працездатності є захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини.

Оскільки позивач втратив 25% працездатності без установлення інвалідності під час проходження служби у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини, тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Доводи відповідачів про те, що з дати звільнення позивача з військової служби до дати встановлення 25% втрати працездатності у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини минуло більше ніж три місяці, є неприйнятними, оскільки відповідачі невірно трактують норми вказаних вище нормативно-правових актів і вважають дату огляду датою встановленням ступеню втрати працездатності.

Конституційний Суд України вказував, що "визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців , зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум"…соціальні гарантії військовослужбовців випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій" (абзаци десятий, одинадцятий пункту З мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004); «…норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер" (перше речення абзацу восьмого підпункту 2.2 пункту 2 Рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 сформулював юридичну позицію щодо розуміння змісту статей 17, 65 Основного Закону України і визначив, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати У країну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України; закріплення в Конституції У країни обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (абзаци другий - четвертий пункту 3 мотивувальної частини).

У Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що приписи статті 17 містяться в розділі І "Загальні засади" Конституції України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування; особлива конституційна процедура внесення змін до цього розділу Конституції України обумовлена специфікою предмета його регулювання - основи конституційного ладу в Україні - зокрема необхідністю забезпечення національної безпеки і оборони України, потребами захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України як суверенної й незалежної, демократичної, соціальної та правової держави; зазначене є підставою для висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

У рішенні від 06.12.2022 № 1-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України зазначає, що частину п`яту статті 17 Конституції України викладено так, що реалізація права на соціальний захист осіб, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей потребує якісного і ефективного законодавчого регулювання та запровадження механізмів забезпечення їх державної підтримки. З урахуванням вимог частини п`ятої статті 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності (частина друга статті 17 Основного Закону України). Крім того, предметом законодавчого регулювання соціального захисту військовослужбовців є питання, пов`язані з тим, що статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни. Така позиція відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо людських прав військовослужбовців від 24.02.2010 СМ/Rес (2010)4, відповідно до якої: якщо військовослужбовці отримують поранення під час служби, їм слід надавати належне медичне обслуговування та, за потреби, надбавки; має також існувати система компенсацій і, за потреби, надбавок у разі смерті на службі у збройних силах; для осіб, які залишають збройні сили, та які отримали поранення або захворіли внаслідок служби, має бути доступна відповідна компенсаційна схема (пункти 72, 73).

Підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Захист суверенітету та територіальної цілісності У країни є "найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу" (частина перша статті 17 Основного Закону України). В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави

Згідно частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Так, саме до повноважень відповідача 1 віднесено розгляд заяв про призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності та направлення відповідного рішення відповідачу 2.

Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за наявності відповідного права - призначити або відмовити в призначенні.

Враховуючи викладене належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у складанні та направленні за належністю висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини та зобов`язання Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахування висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та здійснити її виплату суд зазначає, що вказані вимоги направлені на майбутнє, а отже не можуть бути задоволені судом.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд зазначає, що судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається.

Водночас, оскільки Запорізьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не прийнято рішення за результатами розгляду документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та не направлено відповідне рішення до Міністерства оборони України у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем 2 будуть порушені права позивача.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір позивачем не сплачувався розподіл судових витрат в цій частині в порядку статті 139 КАС України судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .), представник адвокат Зарудній Ігор Вікторович ( АДРЕСА_3 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, буд. 7, ), Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у складанні та направленні за належністю висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі, що втратила 25% працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахування висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14 серпня 2023 року.

Суддя О.О. Артоуз