Справа № 280/2857/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 серпня 2023 року Справа № 280/2857/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник адвокат Усенко Антон Володимирович (вул. Шевченка, 20, м. Запоріжжя, 69118) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), представник адвокат Усенко Антон Володимирович, до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 31 січня 2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

судові витрати покласти на відповідача.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивачем 31.01.2023 на адресу відповідача було направлено рапорт про звільнення по сімейним обставинам. Так, дідусь позивача відповідно до Висновку №792 від 06.05.2022 про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Відповідно до Розпорядження Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському районі від 13.12.2022 позивача зареєстровано помічником гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших осіб, які могли б здійснювати догляд немає. 21 березня 2023 року позивачем отримана відповідь на рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої на теперішній час відсутні підстави для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З вказаним рішенням позивач не згоден та вважає дії відповідача неправомірними, а відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби незаконною у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску; уточненої позовної заяви із зазначенням визначених у п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України відомостей щодо представника позивача.

22 травня 2023 року до суду надійшла клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду та уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 29.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

03 липня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечує проти задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідно до витяту з наказу командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України № 43 від 25.02.2022 старший солдат ОСОБА_1 зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення військовозобов`язаних, які призвані із запасу для комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_4 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Тобто на даний час військовослужбовець старший солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України. До командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України, в порушення вимог ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, звернувся старший солдат ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами передбаченими пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. На зазначений рапорт командиром військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України було надано відповідь відповідно до якої на теперішній час відсутні підстави для звільнення з військової служби за зазначеними підставами. Відповідач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, а позивач не підлягає звільненню з військової служби з огляду на те, що позивачем не доведено відсутність інших осіб, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_3 . Також, довідка ЛКК, надана позивачем, не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років. Тобто, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення медичний висновок лікарсько-консультативної комісії № 2010 від 27.12.2022, виданий КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9», не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Таким чином, за наявними у матеріалах справи доказами відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за хворим дідусем. Відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

26 липня 2023 року представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву. Так, у звязку із тим, що в другому абзаці прохальної частини позовної заяви помилково зазначено «…здійснення догляду за ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_3 » позивачем уточнено позовні вимоги:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 31 січня 2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_3 , яки за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

судові витрати покласти на відповідача.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України.

ОСОБА_3 є дідусем ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження від 18.09.1971 ОСОБА_3 мав дружину ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_5 ). ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали доньку - ОСОБА_5 та сина - ОСОБА_6 .

Висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» від 06.05.2022 № 792 рекомендовано ОСОБА_3 отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 13.12.2022 № 426р «Про реєстрацію помічника гр. ОСОБА_3 » визначено ОСОБА_1 помічником ОСОБА_3 .

Згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» від 27.12.2022 № 2010 ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

31 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України з рапортом в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення, з військової служби відповідно до підпункту "г" п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Бажання звільнення обґрунтоване тим, що дідусь позивача ОСОБА_3 відповідно Висновку №792 про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійні основі потребує постійного догляду, інших осіб, які могли б здійснювати догляд немає. Дружина дідуся ОСОБА_4 померла, батько позивача ОСОБА_7 також помер. Мати позивача на сьогоднішній день знаходиться на території іншої держави і будь-якого зв`язку з нею немає, останнє відоме місце перебування Краснодарський край. Також, ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_3 не може здійснювати постійний догляд, оскільки, сам являється інвалідом III групи. Крім того відповідно до Розпорядження № 426 від 13.12.2022 ОСОБА_1 зареєстровано помічником ОСОБА_3 .

Разом із рапортом позивач подав копії документів, що посвідчують його особу та особу ОСОБА_3 , висновку № 2010 ЛКК, висновку № 792 від 06.05.2022, розпорядження про призначення помічника, свідоцтв про смерть ОСОБА_4 і ОСОБА_7 , довідки квартального комітету; свідоцтва про одруження, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу; свідоцтв про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ; довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_6 та пенсійного посвідчення ОСОБА_6 .

Листом від 21.03.2023 № 3/29/12-1438 командиром військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України повідомлено позивача про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну гвардію України" від 13.03.2014 № 876-VII (далі - Закон №876-VII), Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

За приписами частини першої статті 9 Закону №876-VII особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників.

Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах встановлені у частині четвертій статті 26 Закону № 2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1) та під час дії воєнного стану (пункт 2).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 - з 20.05.2023 строком на 90 діб). На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Суд зазначає, що згідно наведеної норми пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ потреба у постійному догляді має бути підтверджена висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення №1317).

Так, згідно з підпунктом 1 п.11 Положення №1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Водночас механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи - підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики передбачено Порядком організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.04.2008 №189 (далі - Порядок №189).

Пункт 4 Розділу IV Порядку №189 визначає, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою повнолітньою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Вказане повністю узгоджується із нормами Постанови №413.

Таким чином, позивач повинен був надати до відповідача висновок медико-соціальної експертної комісії на підтвердження необхідності постійного догляду за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас, висновки ЛКК в даній справі не можуть вважатися належними доказами для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Суд також зазначає, що відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України), повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Позивач зазначає, що у його дідуся ОСОБА_3 є дочка - ОСОБА_8 , яка постійно проживає за кордоном та син - ОСОБА_6 , який є інвалідом ІІІ групи.

Однак суду не надано доказів того, що ОСОБА_8 особа дійсно проживає за межами України та не має жодної змоги доглядати батька. Крім того, перебування ОСОБА_8 за кордоном жодним чином не позбавляє її обов`язку доглядати та утримувати непрацездатного батька.

Також, суду не надано доказів того, що ОСОБА_6 не має змоги доглядати батька. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.09.2022 ОСОБА_6 протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба. Проте, матеріалами справи не підтверджується неспроможність ОСОБА_6 доглядати за своїм батьком.

Відтак, позивачем не подано доказів, що він є єдиною особою, яка має змогу і повинна надавати догляд своєму дідусю - ОСОБА_3 .

Можлива необхідність у дідуся позивача у сторонньому нагляді, не є безумовною підставою для звільнення позивача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9.12.1994).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На основі усього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних доказів того, що його матір потребує постійного догляду, що є підставою для звільнення з військової служби під час мобілізації за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності постійного догляду за дідусем - ОСОБА_3 .

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, а також враховуючи те, що в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір позивачем не сплачувався розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не проводиться.

Керуючись статтями 134, 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник адвокат Усенко Антон Володимирович (вул. Шевченка, 20, м. Запоріжжя, 69118) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14 серпня 2023 року.

Суддя О.О. Артоуз