Справа № 440/5301/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Канигіна Т.С.

11 серпня 2023 р. Справа № 440/5301/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

16.06.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати дії і бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) протиправними;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року в розмірі 56 % на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області про суддівську винагороду від 28.02.2020 року № 02/890/2020 та здійснити виплату заборгованості за весь період з 19.02.2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 року у справі № 525/156/15-а зобов`язано пенсійний орган провести йому з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі визначеному Законом України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області про суддівську винагороду від 28.02.2020 року № 02/890/2020 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум. Відповідач частково виконав рішення суду, зробивши перерахунок утримання з лютого 2022 року лише в розмірі 50%, мотивуючи своє рішення тим, що на посаді судді я працював лише 10 років 9 місяців 4 дні.

У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ ПФУ у Полтавській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що у судовому рішення у справі № 525/156/15-а відсутнє зобов`язання щодо здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у відсотковому значенні та зарахування до роботи на посаді судді інших періодів роботи. Положеннями ст. 143 Закону № 1402-VIII передбачено - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. За матеріалами пенсійної справи тривалість стажу роботи позивача на посаді судді становить 10 років 09 місяців 04 дні. Розпорядженням від 23.12.2021 року позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у відставці з 19.02.2020 року у розмірі 50 %.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2022 року (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадження) вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволені.

Визнано протиправними дії щодо відмови ГУ ПФУ в Полтавській області у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 28.02.2020 № 02/890/2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 19.02.2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 28.02.2020 року № 02/890/2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Судове рішення вмотивовано тим, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. За таких обставин, на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Також, суд зазначив, що право позивача на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року у зв`язку із зміною з 01.01.2020 року суддівської винагороди працюючого судді є безспірним, оскільки встановлено рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.04.2021 року у справі № 525/156/15-а та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 року.

Крім того, суд зазначив, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів. Відповідно до розрахунку стажу роботи судді у відставці, який дає право на отримання довічного грошового утримання, половина строку навчання позивача в юридичному інституті: з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року становить 1 рік 11 місяців 00 днів.

Суд з урахуванням встановлених обставин та аналізу норм законодавства, що врегульовує визначення стажу судді, який дає право на відставку, дійшов висновку, що підлягає зарахуванню до стажу позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, оскільки виконується умова його роботи на посаді судді не менше як 10 років (на момент втрати чинності як Указом № 584/95, так і Постановою № 865).

Крім того, законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням уряду СРСР, проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР "Про загальний військовий обов`язок" від 12.07.1967 і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю. Також відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, суд зауважив, що є особливості обрахування стажу роботи на посаді судді особам, які призначені та/або обрані на посаду судді до набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (30.07.2010): до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих (частина четверта статті 43 Закону № 2862-XII).

Водночас, суд зауважив, що у період роботи позивача на посаді стажера помічника прокурора Глобинського району порядок призначення осіб на посади прокурора та слідчих прокуратури регулювався Законом СРСР «Про прокуратуру» від 30.11.1979 року, згідно зі статтею 20 якого прокурорами та слідчими прокуратури призначалися громадяни СРСР, які, зокрема, які мали вищу юридичну освіту. Особи, які закінчили вищі юридичні учбові заклади та не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування протягом року.

Наведене кореспондується з приписами статті 46 Закону України «Про прокуратуру"» від 05.11.1991 року № 1789-XII, відповідно до якої прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Аргументи, наведені пенсійним органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фону України в Полтавській області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (в редакції, яка діяла на час звільнення) (далі - Закон № 2453-VI).

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.04.2021 року у справі № 525/156/15-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання протиправними дій та бездіяльності.

Так, судовим рішенням визнано протиправним рішення ГУ ПФУ у Полтавській області (в особі відділу з питань перерахунку пенсій № 1, Управління застосування пенсійного законодавства) № 16 від 06.03.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області № 02/890/2020 від 28.02.2020 року «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці»;

Зобов`язано ГУ ПФУ у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/890/2020 від 28.02.2020 року з врахування виплачених сум.

20.09.2021 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.04.2021 року по справі № 525/156/15-а скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/890/2020 від 28.02.2020 року з врахування виплачених сум.

Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язано ГУ ПФУ у Полтавській області провести ОСОБА_1 з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі визначеному Законом № 1402-VIII на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області про суддівську винагороду від 28.02.2020 року № 02/890/2020 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.04.2021 року по справі № 525/156/15-а залишено без змін.

На виконання рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.04.2021 року, та з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 року у справі № 525/156/15-а, пенсійний орган розпорядженням від 23.12.2021 року позивачу проведено перерахунок щомісячного грошового утримання суддів у відставці з 19.02.2020 року у розмірі 50 % (а.с. 56).

17.02.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, якою просив перерахувати його щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (а.с. 14).

22.03.2022 року у відповідь на звернення позивача з приводу проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 56% відповідач повідомив ОСОБА_1 , що при призначенні щомісячного довічного грошового утримання в 2003 році, ТУ ДСА в Полтавській області до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховані такі періоди: служба в Радянській армії (2 роки); навчання в юридичному інституті (половина періоду навчання - 1 рік 11 місяців); робота в органах прокуратури (8 років 5 місяців 2 дні); робота на посаді судді Великобагачанського районного суду Полтавської області (10 років 9 місяців 4 дні). Загальний стаж становить 23 роки 1 місяць 6 днів, відсоток щомісячного довічного грошового утримання було визначено на рівні 86 %. Перебуваючи на обліку в органах Пенсійного фонду України з 01.02.2007 року питання перерахунку щомісячного довічного грошового утримання вирішувалося в судовому порядку. Всі рішення суду, на підставі яких проводилися перерахунки щомісячного довічного грошового утримання, містили зобов`язання проводи перерахунок щомісячного довічного утримання у розмірі 86 % від суддівської винагороди. На виконання постанови від 20.09.2021 року у справі № 525/156/15а було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 50 %, оскільки тривалість стажу безпосередньо на посаді судді складає 10 років 9 місяців 4 дні. Також, повідомив, що рішення суду не містить зобов`язань щодо застосування відсотку та щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді інших періодів стажу (а.с. 15-16).

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями ст. 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас частиною третьою ст. 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно із ч. 1 ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 05.11.1991 року № 1789 XII «Про прокуратуру» під поняттям «прокурор» у ст. 8, частині четвертій ст. 9, частинах першій, другій, третій ст. 12, частині першій ст. 20, ст.ст. 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій ст. 46, частині першій ст. 46-1, частині першій ст. 47, ст.ст. 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій ст. 52 і ст. 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Сукупний ста ж роботи позивача на посаді стажера помічника прокурора, помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора, який становить 8 років 5 місяців 2 дні, підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на відставку судді.

Частиною першою ст. 7 Закону № 2862-XII (в редакції Закону на час призначення позивачки на посаду) було унормовано, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як два роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Згідно з пунктом 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», (чинної на час призначення позивачки на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, стаж навчання позивача в юридичному інституті, який становить 1 рік 11 місяців (з періоду - 01.09.1979 року по 01.07.1983 року), підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на відставку судді.

Крім того, законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням уряду СРСР, проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12.07.1967 року і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Також відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм, зокрема, щодо передбаченого права судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби, підлягає зарахуванню у стаж роботи судді, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби: з 10.11.1975 року по 10.11.1977 року, що становить 2 роки.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що до загального позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, має бути враховано крім стажу роботи на посаді судді, період перебування: на посаді стажера помічника прокурора, помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора - 8 років 5 місяців 2 дні; період навчання в юридичному інституті - 1 рік 11 місяців; період проходження строкової військової служби - 2 роки.

Таким чином, дії відповідача щодо перерахунку довічного грошового утримання позивачу у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є протиправними, оскільки стаж роботи останнього, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 23 роки 01 місяць та 6 днів, а відтак розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен становити 56%. Перерахунок довічного грошового утримання позивача із встановленням правильного відсотку (56%) відповідач повинен здійснити з 19.02.2020 року.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Полтавській області, та не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц