Справа № 200/18756/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року справа №200/18756/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому проваджені апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у справі № 200/18756/21 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом Комунального підприємства «Маріупольводоканал» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Маріупольводоканал» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу № 283919 від 30.11.2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.12.2022 року позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 30.11.2021 року № 283919 про притягнення до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позов, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт зазначив, що рішення суду грунтується на тому, що позивач не є автомібільним перевізником, оскільки основним видом діяльності є: 36.00 забір, очищення та постачання води. При цьому, судом першої інстанції не заперечується перевезення вантажу автомобільним транспортом.

В п. 2 Постанови № 207 зазначено, що особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, забороняється вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця документи, не передбачені Переліком, затвердженим цією постановою.

Поряд з цим, Закон України «Про автомобільний транспорт» визначає, що крім документів, визначених статтею 48 цього Закону, водій повинен мати і інші документи, передбачені законодавством.

Крім того, відповідно до частини другої статті 49 Закону № 2344-ІІІ водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

З аналізу вищевикладеного слідує, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів фактично не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності в тому числі інших документів, передбачених законодавством. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17. Тобто, існує два нормативно-правових акта (закон і постанова), які видані з одного і того ж питання, тобто регулюють однакові правовідносини, але по-різному.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу (висновки Верховного суду у справі 820/3423/18, постанова Великої Палати Верховного суду від 10.11.2021 року у справі № 825/997/17).

Відтак, у спірних правовідносинах слід застосовувати норми Закону України «Про автомобільний транспорт», стаття 48 якого вказує, що перелік документів як для водія так і перевізника не є вичерпним.

Щодо твердження суду першої інстанції, що товарно-транспортна накладна є обов`язковою для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах.

В свою чергу, судом першої інстанції було з`ясовано, що під час здійснення перевірки було надано накладну-вимогу відпуск (внутрішнє переміщення).

Дана типова форма М-11 «Накладна вимога на відпуск (внутрішнє переміщення) регулювалась вимогами наказу Міністерства статистики України № 193 від 21.06.96 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів», який на момент перевірки втратив чинність на підставі наказу Державної служби статистики України від 22.10.2021 за № 266.

Тобто, накладна-вимога відпуск на момент проведення перевірки, як належний документ втратив чинність.

Щодо відсутності ТТН слід зазначити таке. Відсутність ТТН не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності ТТН у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом. Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Щодо безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів. Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

У відповідності до пункту «а» частини 1 статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно частини 3 статті 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи пункту «а» частини 1 статті 10 вказаної Конвенції, є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 19.03.2020 року у справі №823/1199/17.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутніть підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач - КП «Маріупольводоканалл», , юридична адреса: 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Соборна, 7; (основний вид діяльності: 36.00 забір, очищення та постачання води).

На підставі графіку проведення рейдових перевірок з 08.11.2021 року по 14.11.2021 року та направлення на перевірку 014609 від 08.11.2021 року співробітниками Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка у місті Маріуполь на пр-т. Єдності.

Відповідно до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 року 422, зупинено транспортний засіб марки МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

В ході перевірки встановлено відсутність у водія товарно-транспортної накладної, протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, які відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, повинні надаватись для перевірки інспектуючим особам. Крім того, відповідачем встановлено, що право власності та користування транспортного засобу належить КП «Маріупольводоканал».

У зв`язку з виявленими порушенням контролюючим органом 11.11.2021 року складено акт 323112 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, з яким ознайомився ОСОБА_1 та засвідчив це своїм підписом.

На підставі акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 323112 від 11.11.2021 року Східним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнята постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу 283919 від 30.11.2021 року, якою накладено на позивача штраф у розмірі 17000 грн.

В поясненнях водій ОСОБА_1 зазначив, що під час складання акту від 11.11.2021 року ним надано накладну-вимогу відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів та повідомлено співробітників Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про те, що ним здійснюється перевезення вантажу, який належить позивачу на праві власності на автомобілі позивача, що є вантажним перевезенням для власних потреб. Проте, дана інформація та надані документи, відповідачем не взято до уваги.

За ч. ч. 1, 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року 207 (далі - Постанова № 207).

За п. 2 Постанови № 207 особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, забороняється вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця документи, не передбачені Переліком, затвердженим цією постановою.

Згідно Постанови № 207 наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах.

Таким чином, наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою для здійснення перевезення автотранспортом на договірних умовах.

За абз. 3 ч. 1 статті 60 Закону № 2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 1 Закону № 2344 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (ст. 33 Закону № 2344).

За ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.ч. 1-3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Отже, відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу передбачена за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону 2344, наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, учасниками яких є три сторони - перевізник, вантажовідправник та вантажоодержувач, тобто відповідальність за наявність товарно - транспортної накладної під час перевезення вантажів на договірних умовах несуть саме перевізники, які надають послуги з перевезення вантажу.

Щодо ненадання водієм до перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Наказом Міністерством транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція 385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Згідно п. 1.3 Інструкції 385 ця інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

За матеріалами справи не вбачається наявність у позивача статусу суб`єкта господарювання, що провадить діяльність саме у сфері автомобільного транспорту з наданням послуг по перевезенню вантажу або наявність договору про перевезення вантажу. Отже підстави вважати, що позивач здійснював перевезення в рамках договірних правовідносин, відсутні.

Крім того, відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу застосовано саме за відсутність товарно-транспортної накладної на товар, протоколу перевірки та адаптації тахографа при наданні послуг з перевезення вантажів, натомість, доказів надання позивачем таких послуг відповідачем суду не надано.

Отже, в даному випадку позивач не здійснював перевезення вантажу від вантажовідправника до вантажоодержувача, тому статус перевізника, який надає послуги з перевезення вантажу з обов`язковим оформленням товаро-транспортної накладної, на нього не може розповсюджуватись.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до позивача не може бути застосована відповідальність, передбачена частиною першою абзацом 3 статті 60 Закону № 2344 та протиправність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за надання послуг з перевезення вантажу без оформлених документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону № 2344: неоформлення товарно-транспортної накладної або іншого документу на вантаж.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 30.11.2021 року № 283919 про притягнення до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

Щодо посилання апелянта на правову позицію в постановах Верховного суду, наведених в апеляційній скарзі, то колегія суддів не застосовує їх, з огляду на інші фпкчтині обставини, оскільки висновки зроблені у справах, де позивач є перевізником, а цій справі не є таким.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у справі № 200/18756/21 за позовом Комунального підприємства «Маріупольводоканал» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв