Справа № 200/695/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року справа №200/695/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року (повне судове рішення складено 10 квітня 2023 року) у справі № 200/695/23 (суддя в І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачу з 01.08.2021, відмовляється відновити виплату пенсії на визначений особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ Приватбанк. Позивач вважає дії відповідача протиправними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 13 лютого 2022 року про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок із доданими документами в порядку, передбаченому Законом №1058-IV.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2022 року про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок із доданими документами в порядку, передбаченому Законом №1058-IV, та прийняти відповідне рішення щодо поновлення або про відмову в поновленні пенсії.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір у розмірі 429,44 грн. на користь позивачки.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, внесено зміни постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 №33-1, а саме: виключено п.1.3, який передбачав подання заяви представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, на призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за віком, а на теперішній час проживає в державі Ізраїль. За результатами проведеної верифікації та опрацювання рекомендацій Міністерства фінансів України згідно вимог Закону №324 виявлена невідповідність у базах даних державних органів: в даних, що були надані для здійснення верифікації, інформація про документ, що посвідчує особу реципієнта, якому призначено державну виплату, відсутня, та з лютого 2021 виплата пенсії позивачу переведена на поштове відділення 84511 м. Бахмут. З 01.08.2021 нарахування пенсії призупинено відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 49 Закону №1058 у зв`язку із неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. До територіальних органів Пенсійного фонду України ОСОБА_1 за поновленням виплати пенсії не зверталася та оновлені документи не надавала.

Для поновлення виплати пенсії позивачці необхідно було надати заяву та документи, визначені п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від місця проживання (реєстрації) заявника.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Місце проживання - АДРЕСА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 27 липня 2016 року на відповідний банківський рахунок відкритий у відділенні «Приватбанк».

Скасовано розпорядження Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 886536 від 26 лютого 2020 року про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 27 липня 2016 року.

Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за весь період невиплати, починаючи з 27 липня 2016 року з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на відповідний банківський рахунок відкритий у відділенні «Приватбанк».

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року у справі № 200/900/20-а скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а в цій частині позову відмовлено.

В іншій частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року у справі № 200/900/20-а залишено без змін.

Вказаними рішеннями встановлено наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 16 липня 1998 року органом № 0503.

Позивач проживав в м. Горлівка Донецької області, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

Заявою від 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Бахмутського ОУПФУ Донецької області щодо призначення пенсії за віком з відповідними документами.

Листом від 31 серпня 2017 року № 306/Н-38-01-01 Управління повідомило, що надані документи не можуть бути прийняті для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки документи надані тільки в копіях, не засвідчені в установленому порядку, що є порушенням Порядку № 22-1 та відсутня реєстрація або підтвердження факту проживання на території м. Бахмут та Бахмутського району Донецької області.

Заявою від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Бахмутського ОУПФУ Донецької області щодо призначення пенсії за віком з відповідними документами.

Листом від 08 листопада 2017 року № 459/Ф-38-19-01 Управління вдруге повідомило, що надані документи не можуть бути прийняті для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки документи надані тільки в копіях, не засвідчені в установленому порядку, що є порушенням Порядку № 22-1 та відсутня реєстрація або підтвердження факту проживання на території м. Бахмут та Бахмутського району Донецької області.

У зв`язку з не призначенням пенсії ОСОБА_1 звернулася до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

04 травня 2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області прийнято рішення, яким зобов`язано відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком з 27 липня 2016 року.

Заявами від 22 жовтня 2019 року та від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 просила здійснювати перерахунок пенсії на картковий рахунок відкритий у відділені Приватбанк.

Листом від 28 листопада 2019 року № 29411/08 Управління залишило заяву про перерахування належних сум пенсії на поточний рахунок Приватбанк без розгляду, оскільки заяву було надіслано поштою.

Протоколом від 26 лютого 2020 року № 1955 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Розпорядженням від 26 лютого 2020 року № 886536 ОСОБА_1 призупинено виплату пенсії з 27 липня 2016 року, оскільки відсутні документи завірені належним чином, відсутня інформація про проживання в м. Бахмут та Бахмутському районі та відсутня заява на банк.

З позовної заяви вбачається, що позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

16.08.2022 представник позивача Меламед Вадим Борисович, який діє в інтересах позивача на підставі довіреності від 13 лютого 2022 року, направив відповідачу лист щодо надання інформації по справі ОСОБА_1 та подав відповідачу апостильовану та нотаріально завірену заяву від 13 лютого 2022 про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 , яка підписана особисто позивачем.

До листа, разом з апостильованою та нотаріально завіреною заявою про поновлення виплати пенсії представником позивача додано належним чином засвідчена копія свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер про надання правової допомоги; належним чином засвідчена довіреність №041/2022 від 13.02.2022.

В матеріалах справи наявні наступні копії апостильованих та нотаріально завірених документів: довіреність від 13 лютого 2022 року; заява позивача про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок від 13 лютого 2022 року; заява позивача про призначення/перерахунок пенсії від 03 липня 2016 року; лист від 18 серпня 2017 року.

17.08.2022 відповідачем розглянуто звернення представника позивача відповідно до ст. ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та повідомлено, зокрема, наступне.

На виконання рішення суду позивачу поновлено виплату пенсії з жовтня 2020 року з виплатою боргу за період з 27.07.2016 по 30.09.2020 у сумі 68797,97 грн. Виплата пенсії здійснювалась на картковий рахунок НОМЕР_4 , який відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Вважають, що рішення суду Головне управління виконало у повному обсязі у межах функціональних повноважень та чинного законодавства.

В результаті обміну інформацією між Міністерством фінансів України та Пенсійним фондом України для здійснення верифікації та моніторингу державних виплат з`ясовано, що в даних позивача, що були надані для здійснення верифікації, інформація про документ, що посвідчує особу реципієнта, якому призначено державну виплату, відсутня. Тобто, за матеріалами пенсійної справи позивача відсутній паспорт громадянина України. Таким чином, виплату пенсії з 01.02.2021, переведено на поштове відділення за місцем фактичного проживання для подальшої верифікації.

Вказали, що по пенсійній справі позивача у виплатних відомостях за період з 01.02.2021 по 31.07.2021 наявна позначка «Неоплата». Тому їй з 01.08.2021 призупинена виплата пенсії у зв`язку з тривалою неоплатою.

Для подовження виплати пенсії у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідач зазначив про право позивача відповідно до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, який 3 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (зі змінами внесеними Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 № 33-1), надати заяву про подовження виплати пенсії, за формою, визначеною додатком 1 Порядку 22-1 до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України особисто. Вказали, що пунктом 2.9. Порядку 22-1 визначено, що особа, яка звертається за пенсією повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце проживання (реєстрації) та вік).

Вважаючи таку бездіяльність у не виплати пенсії на особистий банківський рахунок протиправною, позивач через свого представника, звернувся до суду за захистом порушених прав.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними).

Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону №1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як окреслив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону №1058 громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, громадяни України, які проживають в Ізраїлі, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Статтею 44 Закону №1058 встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з положеннями пункту 2.9 Порядку №22-1 (на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії повинна пред`явити чинні паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації; при цьому документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку.

Як встановлено апеляційним судом, до заяви про поновлення пенсії позивачем не було додано жодного документа, яке б посвідчувало її особу.

Така заява була подана до відповідача її представником.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

З аналізу вищевказаних приписів Порядку №22-1 слідує, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, заявник подає відповідну заяву разом із переліком документів, який передбачений Порядком №22-1. Особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за поновленням пенсії, оскільки заява була подана без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів, а відтак територіальний орган Пенсійного фонду України правильно розглянув заяву представника позивача, зазначавши про необхідність дотримання процедури звернення за поновленням виплати пенсії з наданням необхідних для цього документів.

Верховний Суд зазначає, що посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, відповідно до законодавства України не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням/поновленням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1.

При цьому, посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI, а Положення Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року №113, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до пункту 1.4 зазначеної Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.

Аналогічна правова позиція щодо тлумачення норм Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 викладена у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №805/465/18-а, від 1 жовтня 2021 року у справі № 280/5116/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 540/1588/19, від 5 травня 2022 року у справі №520/9776/19, від 11 травня 2022 року в справі № 540/1429/21, від 18.11.2022 у справі № 280/4176/19 та від 31.01.2023 в справі № 200/11358/19.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначена практика Верховного Суду є релевантною до спірних правовідносин. Відступ від правової позиції, викладеної Верховним Судом у зазначених постановах, не здійснювався.

Таким чином, відповідач діяв відповідно до закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняв дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримувався встановленої законом процедури.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується із висновками місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються. Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі № 200/695/23 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності відмовити.

Повне судове рішення 15 серпня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. Д. Компанієць