Справа № 320/4237/22
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4237/22 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просила, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області під час проведення службового розслідування відносно позивача;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №64 о/с від 07.04.2022;

- визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №66 о/с від 11.04.2022 про звільнення позивача зі служби в поліції;

- поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивачки грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з врахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 та від 28.02.2022 №168, а саме: з дня звільнення по час фактичного поновлення на роботі;

- стягнути додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн. щомісячно як складову частину грошового забезпечення, визначеного поліцейському на день звільнення, починаючи із дня застосування постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, з 24.02.2022, до дня закінчення воєнного стану за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУ НП України в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 11.04.2022. Зобов`язано ГУ НП України в Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 11.04.2022. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та прийняти нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в період з 01.04.2022 по 05.04.2022 позивач перебувала на службі у ГУ НП в Житомирській області, що свідчить про відсутність факту прогулу без поважних причин, при цьому наявність поважних причин під час проведення службового розслідування не встановлювалось, при цьому позивач повідомляла безпосереднього керівника про неможливість прибуття до м.Боярка у визначений строк, а матеріали службового розслідування зібрано поза межами строку його проведення з грубим порушенням законодавства.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач була обізнана про необхідність повернутись на місце несення служби та надання письмових пояснень в рамках проведення службового розслідування, однак в період з 01.04.2022 по 05.04.2022 позивач на робоче місце не прибула, письмові пояснення не надавала, а з прийняттям Національною поліцією України наказу від 10.03.2022 №190 було встановлено вичерпний перелік працівників поліції, яким дозволено перебувати поза межами несення служби з постановкою на облік у найближчому органі поліції і після прийняття такого наказу позивач мала повернутись до місця несення служби. Відповідач зазначав, що можливі недоліки та порушення процедури прийняття акта, за умови наявності факту вчинення дисциплінарного проступку, не може тягнути за собою безумовне скасування оскаржуваних наказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу п.3 ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги введення в Україні воєнного стану, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач в апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи за участі його представника в судовому засіданні.

Відповідач також подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд звертає увагу, що в даному випадку, безпосередня участь сторін у судовому засіданні, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин.

Частиною 2 ст.311 КАС України визначено, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, ухвалене в порядку спрощеного провадження, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для здійснення розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін, а тому відповідні клопотання задоволенню не підлягають.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 20.08.2010 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 по 11.04.2022 - в органах Національної поліції, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.110-111 т.1).

На підставі, зокрема, доповідної записки начальника Бучанського РУП ГУ НП в Київській області полковник поліції Ткача А. (а.с.147 т.1) про порушення вимог ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_1 внаслідок неприбуття на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу, наказом ГУ НП в Київській області від 01.04.2022 №319 (а.с.142-143 т.1) призначено службове розслідування та створено дисциплінарну комісію.

За висновком від 07.04.2022 службового розслідування за інформацією, викладеною у доповідних записках начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.136-193 т.1) встановлено, що до керівництва Головного управління надійшли доповідні записки начальників Бучанського, Вишгородського районних управлінь поліції, командира ППОПта з ЦЗ Головного управління Національної поліції в Київській області про можливі неправомірні дії окремих працівників зазначених підрозділів, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» та безпідставному невиході на службу. У ході проведення службового розслідування встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан. Комісія зазначила, що на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу або інших визначених місць для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам не прибула старший дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_1 . По даному факту за вих. №292/109/1400/22 від 05.04.2022 у Бучанському РУП ГУ було складено акт про не вихід на службу з 01 по 05.04.2022 щодо ОСОБА_3 (а.с.148 т.1). У висновку вказано, що у ході проведення службового розслідування опитаний начальник відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області підполковник поліції ОСОБА_4 , заступник начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції №2 Бучанського ГУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_5 та начальник сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області майор поліції ОСОБА_6 , які пояснили, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан. Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності. У висновку зазначено, що 05.03.2022 ОСОБА_1 виїхала з м.Ірпінь у зв`язку із частковою окупацією, повідомивши про прибуття на службу у відділення поліції №3 м. Радомишль Житомирського РУТІ ГУНП в Житомирській області, де заступатиме на добові чергування та нестиме службу. З 01.04.2022 вказаного працівника поліції було неодноразово повідомлено та попереджено керівництвом ВП (РУП) про необхідність з`явитися за місцем роботи для несення служби, однак остання у телефонному режимі повідомила, що у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, самопочуття матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відсутністю будь-яких інших родичів чи доглядальників, яких потребує матір, а також оскільки пошкоджено її житло, відсутні будь-які комунікації (світло, вода, газ), умови для проживання, з`явитись не може та продовжуватиме нести службу у ВП № 3 м.Радомишль Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. Опитаний дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_8., пояснила, що 05.03.2022 у зв`язку з частковою окупацією міста Ірпінь Київської області поступила усна команда від керівництва відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області покинути окуповану територію. Так, ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_8 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_9 приїхали до залізничного вокзалу м.Боярка, Київської області. На платформі працівники залізничного вокзалу у м.Боярці повідомили, що евакуаційний поїзд приїде через пару годин. Так, ОСОБА_8 спільно із донькою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та раніше невідомою її жінкою залишались на платформі, де чекали на евакуаційний поїзд. Також працівники вокзалу всім громадянам, які знаходились на платформі, повідомили, що поїзд буде направлений до міста Львова. Через 3 або 4 години (опитувана точно вказати не змогла, тому що знаходилась у стресовому стані та думаючи як зберегти життя та здоров`я своїй доньці), повідомили, що евакуаційний поїзд поїде не до м. Львова, а до міста Тернопіль. По прибуттю на платформу ОСОБА_8 її донька та ОСОБА_12 та невідома її жінка, яка трималась разом із ними, сіли на потяг. Уночі вони прибули до м. Тернопіль. Так, ОСОБА_8 , її донька та ОСОБА_12 направились всередину вокзалу м. Тернопіль, де зайняли чергу, щоб зареєструватись (про реєстрацію на вокзалі їм повідомили, як тільки вони вийшли з поїзду). Надалі, дочекавшись черги, вони зареєструвались. Потім подзвонили невідомій особі, яка надавала безкоштовні послуги евакуйованим особам, та на автомобілі їх було доправлено до Тернопільської області. Неподалік м.Тернопіль їх залишили у дитячому садку чи школі (через виснажений організм ОСОБА_8 не пам`ятає). Вранці 06.03.2022 вони зателефонували чоловікові, який допоміг їм доїхати та попросили їх забрати та відвезти до м. Збараж, Тернопільської області, де у подальшому через знайомих мами ОСОБА_1 їх пустили на кілька днів пожити у квартирі. Так, увечері вони дочекались людей, які провели їх у квартиру. 08.03.2022 зранку вони всі пішли на вулицю, де у незнайомих людей дізнались, де розташований відділ поліції та направились до нього, щоб стати на облік. Прийшовши до відділення поліції № 4 (м.Збараж) Тернопільської області у черговій частині їм повідомили, щоб вони прийшли зранку 09.03.2022. 09.03.2022 вони зранку прийшли до відділення поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільської області, де їх провели до керівників та у подальшому записали всі данні та поспілкувавшись з ними, останні приступили до несення служби. 12.03.2022 вони виїхали з міста Збараж, про що заздалегідь в телефонному режимі повідомили керівництво відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільської області, у зв`язку із виселенням з квартири. Після цього вони добрались до м.Львова, де ОСОБА_8 з донькою шукали на вокзалі варіанти найму житла, а ОСОБА_1 , як вона її повідомила, виїхала до Житомирської області, де знаходились її батьки. Також, ОСОБА_1 неодноразово повідомляла ОСОБА_8 про погіршений стан здоров`я її матері, у зв`язку з чим вона дуже переживала та була пригнічена. У подальшому вони іноді телефонували один одному. Опитаний дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_13 та дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_14 пояснили, що 05.03.2022 старший дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_1 виїхала з м. Ірпінь у зв`язку з частковою окупацією за усною вказівкою керівництва, повідомивши про прибуття на службу у відділення поліції №3 м.Радомишль Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, де вона заступала на добові чергування. 27.03.2022 в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомила, що протягом двох діб перебуває на блок-посту та намагається доїхати до місця несення служби, однак прямі сполучення або з пересадками автотранспорту чи поїздів з м.Радомишль, відсутнє, будь-які спроби приїхати цивільним транспортом не вдались. 28.03.2022 остання у телефонному режимі повідомила, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, самопочуття матері ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відсутністю будь-яких інших родичів чи доглядальників яких потребує матір, а також оскільки пошкоджено її житло, відсутні будь-які комунікації (світло, вода, газ), умови для проживання, так як житло, з`явитись не може та продовжуватиме нести службу у ВП №3 м.Радомишль Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. З 01.04.2022 вказаного працівника поліції було повідомлено та попереджено керівництвом ВП (РУП) про необхідність з`явитися за місцем роботи для несення служби, однак станом на 05.04.2022 ОСОБА_7 до Бучанського РУП ГУ для несення служби не прибула. Відповідно до пункту 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 поліцейським, які перебувають за місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме: поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби. Враховуючи те, що ОСОБА_7 не є дружиною поліцейського, військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту та те, що остання не надала підтверджуючі документи, які б свідчили про те, що на її утриманні перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, можливо зробити висновок, що вона повинна була повернутися до Бучанського районного управління поліції для подальшого несення служби.

У висновку зазначено, що аналізуючи матеріали службового розслідування, можливо зробити висновок, що інформація, викладена у доповідних записках начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» підтвердилася, а у діях окремих поліцейських встановлено порушення службової дисципліни та законодавства України, які виразилися у безпідставному не виході на службу для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам. У діях старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення службової дисципліни, вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-УІІІ, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 01 по 05.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам звільнити зі служби в поліції. Комісія дійшла висновку, що порушення, допущені працівниками поліції, у т.ч. ОСОБА_1 , стали можливими у зв`язку з низькими морально-діловими якостями останніх, особистою недисциплінованістю, оскільки після початку вторгнення військ окупанта, а саме російської федерації, після початку бойових дій на території Київської області, зазначені поліцейські повинні були залишатися вірними і відданими народу України, сумлінно і чесно виконувати свій професійний обов`язок, накази начальників, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського. У висновку вказано про підтвердження інформації, викладеної у доповідних записках начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі вищезазначеного комісія вважала б, що за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за №2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 01 по 05.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції, а час її невиходу на службу без поважних причин визнати прогулами.

Наказом ГУ НП в Київській області від 07.04.2022 №64 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області", за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 №2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 "Про переведення особистого складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності", які виразилися у недотриманні положень Конституції та Законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 01 по 05.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із забезпеченням публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУПН в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с.194-197 т.1).

11.04.2022 Головним управлінням Національної поліції в Київській області прийнято наказ №66 о/с "По особовому складу", яким капітана поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського району Київської області, звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", 11.04.2022, припинивши виплату грошового забезпечення з 08.04.2022 по день звільнення (а.с.90 т.1).

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач не підпадає під перелік осіб, визначених пунктом 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190, внаслідок чого була зобов`язана невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби, однак вона ухилилася від виконання вказаного обов`язку, а факт допущення позивачкою дисциплінарного проступку у вигляді безпідставного невиходу на роботу за місцем несення служби під час посиленого режиму у період з 01 по 05 квітня 2022 року, будучи при цьому проінформованою кадровою службою про необхідність повернення до м. Боярка є доведеним, що безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції. В той же час, суд першої інстанції зазначив, що позивачка під час воєнного стану та у період проходження нею служби в органах національної поліції на посаді поліцейського (з 24.02.2022 до моменту її звільнення), мала право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1, 2 статті 19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції в своєму рішенні цілком чітко та правильно окреслив, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно статей 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Адміністративний суд, в силу вимог ч.3 ст.2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону № 580 встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - Закон №1932-ХІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Частиною 1 та 2 статті 12 Закону № 1932-XII передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Діяльність і управління іншими військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, та правоохоронними органами, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні держави, здійснюються згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 12 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.

До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 статті 18 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

У статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" наведено текст присяги працівника поліції: "усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у виді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує доведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.

Виходячи з положень Наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" та статті 24 Закону № 580-VIII, всі поліцейські з 24 лютого 2022 року зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Отже, з 24.04.2022 позивач була безпосередньо підпорядкована начальнику Головного управління Національної поліції в Київській області.

Актом про невихід на службу без поважних причин від 05.04.2022 вих.№592/109/1400/22 зафіксовано, що позивач без поважних причин не прибула з 01 по 05.04.2022 на робоче місце в м.Боярка, вул.Хрещатик, 88 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам.

Вказана обставина не заперечується позивачем, яка підтверджує, що у вказаний період вона перебувала у розпорядженні ГУ НП в Житомирській області, що підтверджується довідкою ВП №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області від 16.05.2022 №3243/218/01-2022 (а.с.96 т.1), відповідно до якої позивач 16.03.2022 прибула у розпорядження ГУ НП в Житомирській області та несла службу по охороні публічного порядку спільно з працівниками ВП №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області та вибула 10.04.2022.

В той же час, незважаючи на введення в України воєнного стану та встановлені, у зв`язку з цим, особливості, визначені ст.24 Закону України «Про Національну поліцію», будь яких доказів на підтвердження звернення позивачі із відповідним рапортом на ім`я керівника ГУНП в Київській області про залишення місця дислокації підрозділу та отримання від нього дозволу для такого залишення місця дислокації підрозділу.

Щодо доводів позивача про те, що керівництво ВП №2 РУП ГУНП у Київській області надало дозвіл на несення жінкам служби в інших областях, то в силу ст.24 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідними повноваженнями наділений виключно керівник ГУНП в Київській області, а не т.в.о. начальника відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

Стосовно наданих позивачем скріншотів з переписки у месенджері WhatsApp стосовно дозволу для всіх поліцейських (жінок) ВП №2 РУП ГУНП у Київській області нести службу в інших областях, колегія суддів зауважує, що переписка у месенджері не є офіційним способом доведення службової інформації. Доказів протилежного матеріали справи не містять, зокрема, наказів чи внутрішніх розпоряджень щодо смс-листування.

Викладене свідчить про відсутність у позивача належного дозволу керівника ГУ НП в Київській області на залишення місця несення служби та звільнення від виконання обов`язків поліцейського за місцем дислокації.

Також суд враховує, що відповідно до пункту 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 поліцейським, які перебувають за місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме: поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби (а.с.20 т.1).

З матеріалів справи не вбачається, що позивач є дружиною поліцейського, військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту. Також матеріали справи не містять доказів, що на утриманні позивача перебувають батьки, що потребують стороннього догляду.

За таких обставин, позивач була зобов`язана повернутись до Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області для подальшого несення служби.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 підтвердила, що 25.03.2022 їх зателефонувала колега та повідомила про необхідність прибуття до Бучанського РУП ГУНП в Київській області для подальшого несення служби, після чого позивач зв`язалась з начальником ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області і повідомила про неможливість прибути до Бучанського РУП ГУНП в Київській області (а.с.2).

Відтак, невихід позивача на службу за місцем дислокації до Бучанського РУП ГУНП в Київській області з 01.04.2022 по 05.04.2022, для виконання службових обов`язків підтверджується матеріалами справи та визнається позивачем.

На переконання колегії суддів, наведене свідчить про безвідповідальне ставлення останньої до долі тих осіб, які перебували на території Київської області та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території міста, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не переконливості доводів позивача стосовно відсутності транспортного сполучення, як на поважну причину не повернення до місця дислокації для несення служби в Бучанському РУП ГУНП в Київській області, враховуючи наявність відповідних гуманітарних коридорів, здійснення евакуації населення, та відсутність будь-яких доказів на підтвердження вжиття позивачем дій з метою виїзду з м.Радомишль, Житомирської області та прибути до місця несення служби.

Отже, з матеріалів справи не вбачається наявності поважних причин для невиходу старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУПН в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 на роботу за місцем дислокації підрозділу, де проходила службу позивач.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків в частині самоусунення від виконання службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Київської області, а також самовільного залишення території дислокації підрозділу позивачем.

Тож, колегія суддів вважає правильним висновок службового розслідування, який був сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому колегія суддів вважає, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Київській області, тому позов задоволенню не підлягає.

Щодо посилання позивача на порушення процедури проведення службового розслідування, то за практикою, що склалася, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

На переконання колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин, повне дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування не могло вплинути на суть прийнятого суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

У своїй апеляційній скарзі позивач звертала увагу, що не може вважатись прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві та зазначала, що в період з 01.04.2022 по 05.04.2022 (період визначеного прогулу) позивач перебувала на службі в поліції та виконувала завдання, пов`язані із забезпеченням публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану в ГУ НП в Житомирській області.

Колегія судді звертає увагу, що позивач з 07.11.2015 проходила службу в Національні поліції саме в ГУ НП в Київській області на підставі наказу ГУ НП в Київській області №1о/с від 07.11.2015, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с.110).

В той же час, ГУ НП в Київській області () та ГУ НП в Житомирській області () є окремими юридичними особами, а тому твердження щодо відсутності факту прогулу, внаслідок виконання позивачем службових обов`язків в ГУ НП в Житомирській області відхиляються судом.

Суд першої інстанції правильно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.08.2022 у справі №826/9938/17, що виключно довідка закладу охорони здоров`я не є достатнім доказом вагітності позивачки і необхідність дослідження обставин перебування особи у стані вагітності, а тому правомірно не визнав надану позивачем довідку від 08.04.2022, видану акушером-гінекологом Тяжкороб С.А. (а.с.95 т.1), безумовним та достатнім доказом підтвердження вагітності позивача на момент її звільнення.

Згідно з пунктом 1.1 Методичних рекомендацій щодо організації надання амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.07.2011 №417, амбулаторна акушерсько-гінекологічна допомога здійснюється в амбулаторіях загальної практики/сімейної медицини, в жіночих консультаціях, гінекологічних кабінетах центральних районних лікарень, сільських лікарських амбулаторіях, фельдшерсько-акушерських пунктах (далі - ФАПах), центрах планування сім`ї, оглядових кабінетах поліклінік.

Відповідно до Графіку візитів вагітної до лікаря, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.07.2011 №417, під час візиту вагітної лікар має здійснити: загальний огляд (пальпація щитовидної залози; аускультація серця; аускультація легенів; огляд та пальпація молочних залоз; пальпація лімфатичних вузлів; вимірювання артеріального тиску; вимірювання пульсу (частота, ритмічність); вимірювання температури тіла; визначення зросту; визначення маси тіла; визначення індексу маси тіла); гінекологічний огляд (в дзеркалах та бімануальне дослідження); ультрозвукова діагностика (УЗД ) в терміні вагітності від 11 + 1 день до 13 тижнів та 6 днів (визначення терміну вагітності, вимірювання комірцевого простору та виявлення УЗ маркерів вродженої та хромосомної патології); лабораторні обстеження (загальний аналіз сечі, включаючи тест на наявність білка; посів сечі (скринінг на безсимптомну бактеріурію); група крові та резус-фактор; наявність резус-антитіл (при Rh-негативній належності крові у вагітної та Rh-позитивній у батька майбутньої дитини); загальний аналіз крові з визначенням кількості тромбоцитів; серологічне обстеження на сифіліс (перше); тест на ВІЛ-інфекцію (перший); тест на наявність HBsAg; мазок на цитологічне дослідження; мазок на флору (за показами).

Відповідно до Клінічного протоколу "Комплексна медична допомога під час небажаної вагітності", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.12.2010 №1177, для установ, що надають первинну медичну допомогу, при діагностиці вагітності є обов`язковим проведення загального та гінекологічного обстеження; бажаним є застосування тест-системи для районної діагностики вагітності (у разі сумніву щодо наявності вагітності).

Для установ, що надають вторинну (третинну) стаціонарну допомогу, при діагностиці вагітності та обстеження в I триместрі є обов`язковим: загальне та гінекологічне обстеження; необхідні та лабораторні обстеження: визначення мікробіоценозу піхви (мазок на флору); група крові та резус-фактор у першовагітної (за показаннями: загальний аналіз крові; кров на RW; група крові та резус-фактор; наліз крові на ВІЛ (за добровільною згодою після дотестового консультування); цитологічне дослідження клітин шийки матки (при першому зверненні у поточному році); при наявності екстрагенітальної патології обстеження згідно з відповідним Протоколом; визначення рівня ХГ у крові (при підозрі на позаматкову вагітність або завмерлу); УЗД (у разі необхідності для підтвердження терміну вагітності,при підозрі на позаматкову вагітність або міхуровий занос).

Разом з тим, незважаючи на законодавчо визначені процедури та встановлені засоби підтвердження факту вагітності, відповідних документів про результати лабораторних досліджень та УЗД матеріали справи не містять, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сама лише довідка з діагнозом «вагітність 4-5 тижнів», встановленим за допомогою виключно візуального огляду, навіть з урахуванням багаторічного досвіду лікаря, не може бути достатнім доказом вагітності позивачки на момент її звільнення, без надання додаткових доказів підтвердження цього факту.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів, з огляду на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби в ГУ НП в Київській області.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань та рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині задоволених позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 10 серпня 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма