Справа № 480/7781/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 серпня 2023 року Справа № 480/7781/23

Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду через свого представника Петрищева Олександра Олександровича 24.07.2023 звернулася ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила:

1) визнати протиправними та скасувати постанову старшого державного виконавця Ковпаківського ВДВС у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Ясенок І.Ю. від 23.03.2020 №39091609 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 81680,21грн. та від 23.03.2020 №20379630 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55609,19грн.;

2) визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Ричкаля С.П. від 16.12.2020 року №63947797 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 81680,21грн. виконавчого збору та від 16.12.2020 №63947462 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 55609,19грн. виконавчого збору.

Ухвалою від 28.07.2023 позовну заяву було залишено без руху з наданням 10-денного строку позивачу для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії такої ухвали. Зокрема, позивача було зобов`язано надати суду заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній інших підстав та наданням доказів поважності його пропуску.

Представник позивача, на виконання вказаної ухвали подав заяву про поновлення строку на судове оскарження, в якій наголосив, що відносини між позивачем та ним виникли 26.06.2023 після підписання договору про надання правової допомоги, однак, вказане не означає, що інформація по справі №480/6070/21, де адвокатом здійснювалось представництво інтересів іншого клієнта - ОСОБА_2 , підлягала розголошенню, а обставини справи та документальні докази, які збирає адвокат, не можуть ґрунтуватися на спогадах, та на матеріалах справи, що стосуються іншого клієнта. У зв`язку з цим стверджує, що про спірні виконавчі провадження ОСОБА_1 дізналась лише після ознайомлення її представника з матеріалами спірних виконавчих проваджень та зняття з них фотокопій. Відмітив, що процесуальна дія, як отримання даних комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" щодо справ, які супроводжував представник позивача в статусі адвоката за попередні періоди, нормами КАС України, що регулюють порядок прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, не передбачено. Таким чином, з посиланням на ухвалу у справі №480/4837/21, в якій суддею було заявлено самовідвід, просив, з метою недопущення сумнів у неупередженості та об`єктивності судді під час розгляду цієї справи, поновити позивачу пропущений строк звернення до суду з цією позовною заявою.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви представника позивача про поновлення строку на судове оскарження, суд визнає неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені у такій заяві, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини третьої статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за правилами адміністративного судочинства регламентовані приписами статті 287 КАС України.

Частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до матеріалів справи, предметом цього спору є постанови, прийняті органом державної виконавчої служби, у б е р е з н і та г р у д н і 2 0 2 0 року.

З позовом про визнання протиправними та скасування таких постанов позивач через свого представника звернулась більше ніж через два роки після їх прийняття - 24.07.2023.

Питання застосування строку звернення до суду неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом, зокрема, у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), №320/9598/22) (постанова від 03 серпня 2023 року), де Верховний Суд зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. До того ж, Верховний Суд зазначав (від 12.09.2019 у справі № 160/1383/19, від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20, 10 лютого 2023 року, у справі №461/10111/21, від 10 лютого 2023 року у справі № 640/20580/20), що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а, від 13 грудня 2021 року у справі № 473/3711/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При зверненні до суду з цим позовом у заяві про поновлення строку на судове оскарження представник позивача причину пропуску обґрунтовував тим, що про прийняття оскаржуваних постанов позивач дізналась від нього після ознайомлення ним з матеріалами виконавчих проваджень - 12.07.2023. Вказані доводи судом не були прийняті до уваги та запропоновано ухвалою суду від 28.07.2023 надати інші підстави поважності пропуску строку на звернення з цим позовом до суду.

Подаючи на виконання ухвали суду від 28.07.2023, заяву про поновлення строку на судове оскарження, представник позивача наполягає на тому, що ОСОБА_1 дізналась про прийняття оскаржуваних постанов від нього після ознайомлення ним з матеріалами виконавчих проваджень - 12.07.2023, оскільки підписання 26.06.2023 між ним та позивачем у цій справі договору про надання правової допомоги не означає, що інформація по справі №480/6070/21, де адвокатом здійснювалось представництво інтересів іншого клієнта - чоловіка позивачки - ОСОБА_2 , підлягала розголошенню.

Надаючи оцінку таким аргументам представника позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу 1 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256, це Положення, розроблене відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження. Автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно з п.1 та п.2 Розділом VІI "Доступ до Системи та отримання інформації із Системи" цього Положення:

Міністерство юстиції України забезпечує вільний та безоплатний доступ до інформації Системи у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації (на основі поширених веб-оглядачів та редакторів) без обмежень та цілодобово, а саме:

прізвище, ім`я, по батькові (за його наявності), число, місяць, рік народження боржника - фізичної особи та прізвище, ім`я, по батькові (за його наявності) стягувача - фізичної особи;

найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - боржника та стягувача;

номер, дата відкриття та стан виконавчого провадження;

найменування та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця, у якого перебуває (перебувало) на виконанні виконавче провадження;

номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти органу державної виконавчої служби (приватного виконавця);

реквізити рахунку органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) для сплати заборгованості за виконавчим провадженням.

Пошук інформації через веб-сайт здійснюється за такими параметрами:

прізвище, ім`я, по батькові (за його наявності), число, місяць, рік народження боржника - фізичної особи та прізвище, ім`я, по батькові (за його наявності) стягувача - фізичної особи;

найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - боржника та стягувача;

УНЗР стягувача - фізичної особи, боржника - фізичної особи (за наявності);

номер виконавчого провадження.

Інформація Системи в обсязі, передбаченому цим пунктом, може надаватись з використанням сервісної послуги у формі прикладного програмного інтерфейсу Системи. Умови, порядок справляння та розмір плати за надання сервісної послуги визначаються у договорі, укладеному з адміністратором Системи (п.1).

Доступ до інформації Системи с т о р о н а м виконавчого провадження забезпечується з використанням:

1) засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри через:

вебпортал Міністерства юстиції України;

Єдиний державний вебпортал електронних послуг в порядку, визначеному договором, укладеним між держателем Системи та держателем Єдиного державного вебпорталу електронних послуг;

2) ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, який зазначається в довідці про реєстрацію виконавчого документа та постанові про відкриття виконавчого провадження, через офіційний вебсайт Міністерства юстиції України.

Система забезпечує:

можливість формування с т о р о н а м и виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації;

доступ сторонам виконавчого провадження до документів виконавчого провадження.

Інформація Системи в обсязі, передбаченому цим пунктом, може надаватись с т о р он і виконавчого провадження також з використанням сервісної послуги у формі прикладного програмного інтерфейсу Системи. Умови, порядок справляння та розмір плати за надання сервісної послуги визначаються у договорі, укладеному з адміністратором Системи (п.2).

Таким чином інформацію про конкретні рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення), та з п р и в о д у я к о г о в и к о н а в ч о г о документу відкрито виконавче провадження, та з можливістю роздрукування такої інформації; та доступ до документів виконавчого провадження має саме сторона виконавчого провадження (а не будь-яка стороння особа) за допомогою, серед іншого ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, який зазначається в довідці про реєстрацію виконавчого документа та постанові про відкриття виконавчого провадження, через офіційний вебсайт Міністерства юстиції України.

При цьому, у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №480/6070/21, що набрало законної сили 20 лютого 2023року, що міститься за посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/103024366, де стороною у справі був ч о л о в і к позивачки, інтереси якого представляв той же представник, що і ОСОБА_1 , зазначено, що представник у поданих письмових поясненнях вказував про наявність постанов про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , солідарного боржника за виконавчими листами Ковпаківського районного суду м. Суми №1806-2-345/11 від 22.01.2011 та № 2-1342/2010 від 17.01.2020. Тобто представником в 2021році повідомлялась саме та інформація щодо оскаржуваних постанов у цій справі, яка могла стати відомою з урахуванням приписів Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256 щодо доступу інформації Системи, саме від сторони виконавчого провадження (у цьому випадку ОСОБА_1 ).

Відтак, до доводів представника позивача про те, що про існування оскаржуваних постанов ОСОБА_1 могла дізнатись лише 12.07.2023 - після ознайомлення ним з матеріалами виконавчих проваджень, суд відносить критично.

Крім того, стверджуючи, що про існування оскаржуваних постанов та відкритих виконавчих проваджень у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), позивачу взагалі не було відомо, а укладення договору про надання правової допомоги в червні 2023р. було зумовлено відкриттям виконавчого провадження №70956962, представник позивача ні в позові, ні в заявах про поновлення процесуального строку не наводить необхідності звернення саме до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), оскільки виконавче провадження №70956962 згідно даних АСВП (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) перебуває на виконанні не в зазначеного відділу примусового виконання рішень, а в Ковпаківському відділі державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та при тому, що для перевірки факту в і д с у т н о с т і будь-яких проваджень у тому числі і у Відділі примусового виконання рішень можна було дізнатись саме з АСВП.

За схожих обставин Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2023 року у справі №320/9598/22 також вважав слушним зауваження про те, що є незрозумілим звернення позивач за послугами до адвоката за тих обставин, що ніяких документів за спірним виконавчим провадженням позивачем не отримано та нічого з даного приводу не було відомо.

А відтак, аргумент представника позивача стосовно того, що початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом починається з 12 липня 2023 року (дати ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень), суд відхиляє, оскільки ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень - 12 липня 2023 року свідчить лише про те, що позивач через свого представника вчинив активні дії у вигляді звернення до органу виконавчої служби із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, та не змінює моменту, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку із винесенням оскаржуваних постанов і цей час (12 липня 2023 року) не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

З матеріалів позовної заяви не слідує, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість до своїх прав, в тому числі через наявну у відкритому доступі Автоматизовану систему виконавчого провадження, та вчинити активні дії щодо отримання від органу виконавчої служби відповідної інформації та документів, якщо і не в межах десятиденного строку, встановленого кодексом, то хоча б без зайвих зволікань та в межах розумного строку з огляду на встановлення законодавцем для такої категорії спорів скорочених строків звернення до суду.

Посилання представника позивача на збирання судом доказів з власної ініціативи є помилковим, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує серед іншого чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо 2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; 4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п.2,4 ч.1 ст. 170 КАС України).

А згідно із п.5 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Таким чином на виконання саме вказаних норм було здійснено перевірку наявності чи відсутності факту звернення позивача, у тому числі через представника, з таким позовом до суду раніше.

Щодо доводів про те, що позивач не отримувала оскаржувані постанови суд відмічає, що частина друга статті 287 КАС України початок перебігу встановленого десятиденного строку звернення до суду пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, а не з днем вручення такій особі рішення органу ДВС. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31 січня 2023 року у справі №420/7598/22.

Посилання представника позивача на ухвалу судді про самовідвід у справі №480/4837/21 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки, насамперед, наводячи вказані обставини, представник позивача не вказує підставу, у зв`язку з чим була прийнята така ухвала, а таких обставин у цій справі не встановлено, також представник не наводить, яким саме чином вказана ухвала обґрунтовує підставу для поважності причини пропуску на звернення з цим позовом до суду.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого кодексом строку, та відповідно не надано доказів на їх підтвердження.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання вказаної позивачем причини пропуску строку звернення до суду поважною, а тому у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно до частини першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст. 169 КАС України).

З урахуванням наведеного вище, вбачається необхідним позовну заяву повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 161, 169, 171, 248, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови і додані до неї документи - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко