Справа № 420/8951/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8951/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20 січня 2023 року № 189 "Про результати службового розслідування щодо самовільного залишення місця служби молодшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 ", у частині що стосується ОСОБА_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 з моменту набранням рішенням суду законної сили поновити ОСОБА_1 у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , на грошовому, речовому і котловому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до моменту поновлення його у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

допустити негайне виконання судового рішення по цій справі,

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду у порядку, передбаченому ст. 382 КАС України.

Позивач зазначає, що 06.04.2022 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації, та через деякий час зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні молодшого сержанта. 22.12.2022 перебуваючи у населеному пункті Бересток, Костянтинівського району Донецької області, куди позивача направлено без будь-якого бойового розпорядження і наказу командира військової частини, після отримання ним численних акуботравм (контузій), наслідком яких були гострі болі у животі, блювота кров`ю, нудота та дезорієнтація у просторі, після невдалих спроб отримати медичну допомогу у безпосереднього командира та медиків, був вимушений самостійно виїхати до лікарні з метою отримання медичної допомоги, після чого командування відповідача відмовилося приймати позивача для продовження військової служби та оголосило про самовільне залишення військової служби.

20.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ (з основної діяльності) № 189 "Про результати службового розслідування щодо самовільного залишення місця служби молодшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 ", відповідно до п. 2 якого наказано: за самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 24.12.2022, ... на молодшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , накласти дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА", не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України № 912/3/29 від 23.06.2022 за грудень 2022 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 24.12.2022..., та направити копії матеріалів службового розслідування до Державного бюро розслідувань Територіального управління, розташованого у м. Краматорськ з одночасним направленням копії супровідного листа до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону та Донецькому зональному відділу військової служби правопорядку.

Позивач не погоджується з наказом, заперечує наявність обставин та складу правопорушення, в якому він був визнаний винним, а також наголошує на порушенні порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що службове розслідування проводилось з порушенням зазначених вимог Порядку проведення службового розслідування у ЗСУ, він не був ознайомлений з підставами його проведення, зі своїми правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, від нього не відібрані пояснення, матеріали службового розслідування не містять доказів призову його на військову службу під час мобілізації, та правомірність перебування його у зоні бойових дій, зокрема, чи дійсно вказаний у наказі населений пункт Бересток, Костянтинівського району Донецької області є місцем несення служби позивача або військовою частиною, що виключає у його діях склад та подію вищевказаного правопорушення. Стан здоров`я позивача унеможливлюють його перебування на службі. З цього слідує, що і призупинення виплати та невиплата грошового забезпечення є безпідставним. Позивач посилається на те, що з 27 грудня 2022 року на утриманні та вихованні у позивача перебуває дитина-інвалід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що додатково перешкоджає позивачеві повернутися вчасно на військову службу.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу без виклику представників сторін.

18.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що відповідно до вимог статті 85 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно- господарській діяльності) від 25.12.2022 № 3179, було проведено службове розслідування щодо самовільного залишення місця служби молодшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 . Під час проведення службового розслідування встановлено, що самовільне залишення місця служби позивачем призвело до порушення вимог статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15- 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,2,3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту. Позивачем не наведено та не надано жодного доказу в обґрунтування поважності причин відсутності у військовій частині НОМЕР_1 починаючи з 24.12.2022. Крім того, позивач у позовній заяві не зазначає, де він перебував починаючи з дати залишення місця служби. Аргументи щодо знаходження на лікування (з 05.01.2023 по 16.01.2023), проходження обстежень 27.12.2022, 04.02.2023 та перебування на утриманні та вихованні дитини інваліда не являють собою поважних причин у розрізі ситуації з самовільним залишенням військової частини, тим більше, що вони виникли опісля залишення місця служби.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не спростував сам факт самовільного залишення військової частини, навпаки підтвердив його наданими документами з лікарні у місті Одесі, які видані після 24.12.2022. Позивачем не доведено, що оскаржуваний наказ суперечать нормам права та прийняті всупереч встановленої форми і порядку. Крім того, представником позивача не наведено жодних порушень порядку проведення службового розслідування. З огляду на самовільне залишення позивачем місця служби на підставі вищевикладених положень Порядку та Доручення молодшому сержанту ОСОБА_1 вирішено не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду за грудень 2022 року в повному обсязі та знято з усіх видів забезпечення з 24.12.2022.

Щодо позовної вимоги позивача про поновлення його в списках особового складу військової частини, на грошовому, речовому та котловому забезпеченні. Згідно з положеннями частини другої статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань па підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби. Відповідно до пунктів 144-1 - 144-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України. У разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

З метою повного та всебічного розгляду даної адміністративної справи та вирішення її по суті, відповідач просить задовольнити клопотання про розгляд справи №420/8951/23 в порядку загального позовного провадження.

Як вбачається з позовної заяви предметом розглядом даної справи є визнання протиправними та скасування наказу прийнятому за дисциплінарне правопорушення, позовні вимоги є вимогами немайнового характеру. Доказів того, що обставини даної справи є складними, потребують додаткових пояснень чи спеціальних знать, тому вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин, немає.

Статтею 166 КАС України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З наведеного убачається, що процесуальним законодавством надане право сторонам подавати свої аргументи, пояснення і заперечення незалежно від форми судочинства та виду провадження (письмове чи судове засідання з викликом сторін). Крім того, Кодексом адміністративного судочинства встановлений порядок, форма і строки надання сторонами доказів, пояснень та інших аргументів. Отже, при вирішенні даного спору судом будуть досліджені усі надані сторонами письмові та електронні докази, повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи незалежно від виду провадження (спрощене чи загальне провадження).

Таким чином, станом на день постановлення даної ухвали, приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи без його присутності, суд не убачає підстав та необхідності призначати дану справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, тому клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження суд залишає без задоволення.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зарахований на всі види забезпечення і проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , як молодший сержант на посаду старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону В/Ч НОМЕР_1 .

25.12.2022 військовою частиною було подано до командира військової частини НОМЕР_3 , військової служби правопорядку Південного територіального управління та Донецькому зональному відділу військової служби правопорядку довідку за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцями 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 . Так, від командира 4 стрілецького батальйону капітана ОСОБА_7 стало відомо, що молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування 15 стрілецької роти, зосередженої у селищі Бересток, Костянтинівського району Донецької області.

В подальшому, військовою частиною до військової служби правопорядку Південного територіального управління та Донецькому зональному відділу військової служби правопорядку та Донецькій спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері доповідь про кримінальне правопорушення, що сталось у військовій частині.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно- господарській діяльності) від 25.12.2022 № 3179, вирішено провести службове розслідування щодо самовільного залишення місця служби молодшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 .

В ході проведення службового розслідування були опитані та надали письмові пояснення капітана ОСОБА_8 , командира 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, сержанта ОСОБА_9 , які підтвердили, що 24.12.2022 року під час планової перевірки позицій 15 стрілецької роги, яка зосереджена у н.п. Бересток Костянтинівського району Донецької області було виявлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 , пошуки результату не дали, на телефонні дзвінки позивач не відповідав.

Під час проведення службового розслідування отримати пояснення від молодшого сержанта ОСОБА_1 не вдалось отримати з огляду на його відсутність у військовій частині НОМЕР_1 , та на невідоме його місцезнаходження.

Актом службового розслідування встановлено неправомірні дії військовослужбовців та причинний зв`язок між діями і подією. Так, самовільне залишення місця служби призвело до порушення вимог статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15- 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,2,3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту. Встановлено наявність обтяжуючих обставин правопорушення - вчинення його в умовах воєнного стану. Службовим розслідуванням встановлено, що в діях молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

Актом службового розслідування було запропоновано: за самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 24.12.2022, неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, статті 6, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,2,3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону накласти дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА", не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 за грудень 2022 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 24.12.2022. Наказано помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби, врахувати вимоги пункту 5 розділу 16 "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 при нарахуванні грошового забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 за грудень 2022 року, зняти з грошового забезпечення з 24 грудня 2022 року. Наказано офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_10 направити копії матеріалів службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ з одночасним направленням копії супровідного листа до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Донецькому зональному відділу Військової служби правопорядку.

Пояснення позивача в матеріалах службового розслідування відсутнє.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20.01.2023 № 189, вирішено вважати службове розслідування щодо самовільного залишення місця служби молодшим сержантом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 завершеним, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, вирішено не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду за грудень 2022 року в повному обсязі та знято з усіх видів забезпечення з 24.12.2022.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000145 від 28.04.2023, відкрито кримінальне провадження за ознаками ст. 408 ч.4 КК України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.05.2023 № 136 молодшому сержанту ОСОБА_1 , колишньому старшому стрільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину 24 грудня 2022 року, призупинено військову службу наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11 травня 2023 року № 87-РС, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 24 грудня 2022 року, з котлового забезпечення з 26 грудня 2022 року.

Не погоджуючись з наказом №189 від 20.01.2023 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими приписами законодавства.

Статтею 14 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.

Згідно ст.12 Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту)

Солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття...(ст.128 Статуту).

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Згідно абзацу 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Відповідно пунктів 1, 6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 4 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

У п. 15 розділу 1 "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32107 (надалі - "Порядок"), зазначено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з п. 5 розділу XVI Порядку військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до підпункту 24, пункту 10, Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Відповідно до підпункту 81, 82, пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:

- здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.

Так, порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних силах України станом на дату виникнення спірних правовідносин врегульовано було окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Доручення).

У пункті 9 Доручення вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць в якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Аналізуючи оскаржуваний наказ № 189 від 20.01.2023 в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедуру проведення службового розслідування, суд дійшов висновку, що така процедура не була порушена.

Виходячи із змісту правопорушення, яке ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, суд приймає до уваги, що позивач не заперечує факту самовільного залишення місяця служби та відсутність на службі понад 10 діб, але вважає, що у нього були поважні причини на такі дії. В позові позивач вказує на те, що після невдалих спроб отримати медичну допомогу у безпосереднього командира та медиків, був вимушений 22.12.2022 самостійно виїхати до лікарні з метою отримання медичної допомоги. На підтвердження зазначених обставин позивачем не надано до суду жодних доказів, зокрема, доказів на підтвердження того, що він після залишення місця служби звертався до лікарні або інших медичних установ тощо.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 265, виданої КНП "Міська клінічна лікарня № 1" Одеської міської ради оскільки з неї вбачається, що позивач знаходився на лікуванні з 05.01.2023 по 16.01.2023, тобто значно пізніше ніж він залишив місце служби, крім того зовсім за іншим захворюванням, ніж позивач зазначає в позовній заяві.

Суд приймає до уваги, що відповідно до п. 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Таким чином у разі поганого самопочуття позивач повинен був повідомити свого безпосереднього начальника, а не самовільно залишати військову частину.

Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до командування та медиків для отримання медичної допомоги, але його звернення були проігноровані, проте суд зазначає, що позивачем на підтвердження зазначених обставин також не надано жодних належних та відповідних доказів.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 вiд 20.01.203 № 189.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що при його проведенні дотримані положення Порядку №608. Актом службового розслідування встановлено неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями і подією. Самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, є правопорушенням. В залежності від конкретних обставин, таке діяння може бути кваліфіковане як адміністративне чи кримінальне правопорушення. В незалежності від того, як буде кваліфікований вчинок, спільним як для адміністративного так і для кримінального правопорушення є: суб`єкт - військовослужбовець; суб`єктивна сторона - прямий умисел з метою тимчасового ухилення від служби; об`єктивна сторона - самовільне залишення місяця служби. Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати.

Так, самовільне залишення місця служби призвело до порушення вимог статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15- 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,2,3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту.

Вина військовослужбовця у самовільному залишенні військової частини або місця служби завжди характеризується прямим умислом, при чому, винний має намір ухилитися від військової служби на тривалий термін, а не тимчасово. Причинами та умовами вчинення правопорушення стали особиста недисциплінованість, низька правосвідомість, невиконання вимог чинного законодавства та нехтування ними. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.

Підтверджуючих документів про законність та поважність причин відсутності на військовій службі позивач не надав. Як вже зазначав суд, доказів подання рапортів командиру щодо поганного самопочуття та необхідності отримати медичну допомогу або з інших питань позивач не надав. Військовий рапорт - це документ, за допомогою якого військовослужбовець може звернутися до командування щодо тих чи інших питань.

Службовим розслідуванням на підставі якого прийнято оскаржуване рішення командира військової частини було встановлено факт самовільного залишення місця служби позивачем, встановлено його вину, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, вказано вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено, досліджено причини та умови, що сприяли правопорушенню. Причини відсутності позивача на службі не були встановлені в ході розслідування, оскільки позивач ніяким чином не повідомив командира про причини самовільного залишення місця служби, не сповістив командира про причини відсутності.

Посилання позивача на те, що матеріали службового розслідування не містять доказів призову його на військову службу під час мобілізації, та правомірність перебування його у зоні бойових дій, у пункті Бересток, Костянтинівського району Донецької області, н впливають на доведене дисциплінарне порушення, оскільки місце несення служби позивача не є спірною обставиною. Допущення окремих процедурних порушень під час проведення службового розслідування не є такими, що мають вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суду постанові від 28.02.2020 по справі № 826/16420/18.

Та обставина, що починаючи з 27 грудня 2022 року на утриманні та вихованні у позивача перебуває дитина його дружини (яка є інвалідом), також не впливає на предмет спору, оскільки не є достатньо поважною причиною самовільного залишення позивачем місця служби. Це може бути підставою подання рапорту про дострокове звільнення за сімейними обставинами тощо.

Відповідачем не заперечується той факт, що під час проведення службового розслідування пояснення у позивача не відбирались, як і не складався акт про відмову позивача від надання пояснень, немає доказів ознайомлення його з наказом командира військової частини про призначення службового розслідування, але здійснити вказані дії військова частина не мала можливості з незалежних від неї підстав. З матеріалів службового розслідування вбачається, що місцезнаходження молодшого сержанта ОСОБА_1 не вдалось встановити, на телефонні дзвінки він не відповідав.

Позивачем не наведено причин не повідомлення безпосереднього командира про причини залишення місця служби . Аргументи щодо знаходження на лікування (з 05.01.2023 по 16.01.2023). проходження обстежень 27.12.2022, 04.02.2023 не являють собою поважних причин у розрізі ситуації з самовільним залишенням військової частини, тим більше, що вони виникли опісля залишення місця служби.

Суд вважає, що позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2023 № 189 не підлягає задоволенню.

Позовні вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити грошові кошти, утримані з позивача за результатами вказаного наказу, та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню як похідні від вимог про його скасування.

Щодо позовної вимоги позивача про поновлення його в списках особового складу військової частини, на грошовому, речовому та котловому забезпеченні, то з наданих представником документів 25.05.2023 вбачається, що позивач продовжує проходити службу у В/Ч НОМЕР_1 , тому відсутні підстави для задоволення цієї вимоги.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого відображення в адміністративній справі, спростовуються встановленими у справі обставинами та доказами, наданими представниками відповідача.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241, 243-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В.Хом`якова

.