Справа № 520/929/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 р. Справа № 520/929/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№12 )" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023, по справі № 520/929/23

за позовом Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№12 )"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 12)" звернулось до суду із позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 04.10.2022 № 00/5720/1817 про застосування штрафних санкцій в сумі 171094,1 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що штрафні санкції застосовані податковим органом за період поза межами 1095 днів, що настали за останнім граничним строком сплати грошового зобов`язання, а також неправомірно зарахував сплачені позивачем грошові кошти в рахунок погашенням неіснуючого податкового боргу, що призвело до зміни показників із податку на додану вартість, у зв`язку із чим, виникла заборгованість.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом, фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 12)" з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 2279/20-40-18-17-03/08680841 від 01.02.2022, яким зафіксовано порушення вимог п. 50.1 ст. 50, п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України (далі ПК України, Кодекс), а саме: несвоєчасно сплачено узгоджені суми грошових зобов`язань з ПДВ по податковим деклараціям з ПДВ за травень 2021, червень 2021, липень 2021, рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу.

На підставі зазначеного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 04.10.2022 № 00/5720/1817, яким до позивача застосовано штраф за порушення граничного строку сплати ПДВ у розмірі 50 % у сумі 171094,10 грн. відповідно до п. 124.3 ст. 124 ПК України, як діяння вчинені умисно та з порушенням більше 90 днів (несплата в установлені строки узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ).

Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності застосування до платника податків штрафних санкцій, передбачених ч. 3 ст. 124 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з податку на додану вартість в порушення строків, встановлених п. п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірі, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 36.1-36.3 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів (п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України).

За правилами п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений безумовний обов`язок контролюючого органу зараховувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати таких коштів.

При цьому, відповідно до п.100.1 та п. 100.2 ст. 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України (у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України (у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) діяння, передбачені п. 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Із розрахунку штрафної санкції до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 04.10.2022 № 00/5720/1817 встановлено, що штрафні санкції застосовано податковим органом за несвоєчасну оплату податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Так, в порушення строків, встановлених п. п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України позивачем здійснювалась сплата узгодженого податкового зобов`язання із різним терміном затримки, але по кожній сплаті прострочення становило більше 90 календарних днів.

Також встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 у справі № 820/2745/15 із позивача стягнуто заборгованість у сумі 469700,5 грн. з податку на додану вартість, яка виникла у зв`язку з несплатою самостійно узгоджених грошових зобов`язань з ПДВ по деклараціям № 1 від 20.11.2014 на суму 85948,00 грн.; № від 17.12.2014 на суму 140080,00 грн.; № від 20.01.2015 на суму 128614,00 грн. та пені на суму 115085,55 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2015 у справі № 820/2745/15 допущено розстрочення виконання постанови суду від 17.06.2015 в адміністративній справі № 820/2745/15 терміном на 5 років, згідно до графіку погодження заборгованості з Основ`янською ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 у справі № 820/2745/15 допущено розстрочення виконання постанови суду від 17.06.2015 в адміністративній справі № 820/2745/15 згідно графіку погодження заборгованості з Основ`янською ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, шляхом присудження до виплати частини суми боргу в розмірі 438500,54 грн. протягом 10 років, починаючи з квітня 2016 по грудень 2024 включно, в сумі 3600,00 грн. щомісячно; з січня 2025 по листопад 2025 включно, в сумі 5045,00 грн. щомісячно та за грудень 2025 в сумі 5005,54 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 у справі № 820/10725/15 зобов`язано контролюючий орган здійснити відображення суми заборгованості з податку на додану вартість в особовому рахунку заявника та здійснити винесення за картку особового рахунку суми податкового боргу у розмірі 469700,54 грн.

Крім того позивачем податковому органу подавались податкові декларації з податку на додану вартість:

- № від 16.07.2021 сплата зобов`язання здійснена 26.11.2021, 22.12.2021, 28.12.2021, 30.11.2021;

- № від 17.08.2021 сплата зобов`язання здійснена 28.12.2021;

- № від 17.06.2021 сплата зобов`язання здійснена 19.11.2021, 26.11.2021.

Зазначені платежі податковим органом були зараховані згідно з черговістю виникнення податкового боргу, у тому числі, розстроченого за рішенням суду податкового боргу.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, не заперечуючи несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, зазначав, про застосування до підприємства штрафної санкції поза межами 1095 днів, оскільки факт розстрочення сплати грошових зобов`язань за ухвалою суду, а також фактична дата сплати розстрочених грошових зобов`язань не впливають на дату початку вказаного строку.

При цьому, апелянт звертав увагу, що граничний строк сплати грошових зобов`язань, що складали суму податкового боргу, припадає на період листопад 2014 січень 2015.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно з п. 32.2 ст. 32 та п. 32.3 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Відповідно до п. 100.1 та п. 100.2 ст. 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Отже, нормами Податкового кодексу України передбачено дві процедури розстрочення та відстрочення податкового обов`язку, а саме: 1) відстрочення чи розстрочення сплати податкового зобов`язання та 2) відстрочення чи розстрочення сплати податкового боргу.

У свою чергу положення КАС України передбачають лише процедуру відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду про стягнення податкового боргу.

Слід вказати, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу. Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу, таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким установлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України та пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України.

Зазначений правовий висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі № 802/777/16-а.

При цьому, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Так, у спірних правовідносинах зазначеними вище судовими рішеннями застосовано розстрочення виконання рішення суду про стягнення податкового боргу.

Отже, на момент прийняття ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2015 у справі № 820/2745/15 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 у справі № 820/2745/15, на які посилається позивач, в його діях вже був наявний склад податкового правопорушення - несвоєчасної оплати самостійно узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за строками згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що вказані судові рішення про розстрочення сплати суми податкового боргу не впливають на факт вчинення позивачем податкового правопорушення, що виразилось у несвоєчасній сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, передбаченого ч. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України.

Стосовно доводів щодо зарахування податковим органом сплачених позивачем грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

При цьому, слід вказати, що спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, положеннями Податкового кодексу України визначено обов`язок податкового органу зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення. Відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Так, у позивача на час сплати зобов`язань з податку на додану вартість був наявний податковий борг, що був розстрочений відповідними ухвалами суду, що не заперечувалось підприємством.

При цьому, підприємством здійснювалось декларування поточних зобов`язань, які своєчасно не сплачувались, у зв`язку з чим виникав новий податковий борг, який не був розстрочений.

Грошові кошти, сплачені позивачем платіжними дорученнями були зараховані податковим органом на погашення грошових зобов`язань за деклараціями з податку на додану вартість та на виконання таких судових рішень у порядку черговості відповідно до приписів п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Верховним Судом у постанові від 10.12.2019 по справі № 821/865/16 зазначено, що положення п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України є імперативними і зобов`язують контролюючий орган у разі наявності у платника податків податкового боргу зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, і будь - яких виключень, зокрема і наявність судового рішення про розстрочення виконання судового рішення, чи інших правил зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу норми Податкового кодексу не містять.

Колегія суддів зазначає, що розстрочення сплати податкового боргу, тобто перенесення строків сплати платником податків його узгоджених грошових зобов`язань, може відбуватися як за рішенням контролюючого органу, так і за судовим рішенням. Фактично при розстроченні сплати податкового боргу відбувається перенесення строку виконання платником податків податкового обов`язку.

Погашення ж суми розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) здійснюється у загальному порядку погашення згідно з черговістю виникнення.

Таким чином, при розстроченні сплати податкових зобов`язань відбувається зміна граничних термінів сплати відповідних сум і, як наслідок, встановленим строком сплати таких сум зобов`язань є саме строк, визначений рішенням про розстрочення, а тому Головним управлінням ДПС у Харківській області правомірно направлено кошти, сплачені позивачем на погашення зобов`язань згідно із черговістю настання строків сплати узгоджених грошових зобов`язань платника податків.

Слід також зазначити, що передбачена п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами, при самостійному визначенні напрямку платежу чи при зарахуванні сплачених платником коштів згідно з черговістю виникнення податкового боргу).

Стосовно доводів апеляційної скарги про застосування штрафних санкцій поза межами строку 1095 днів, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При стягненні коштів за податковим боргом відповідно до ст. 95 Податкового кодексу України незалежно від факту застосування чи незастосування процедур відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі ст. 378 КАС України строк виконання самостійно задекларованих податкових зобов`язань не змінюється, оскілки за рішенням суду вже стягується не податкове зобов`язання, а податковий борг, а розстрочення чи відстрочення стосується не оплати податкового зобов`язання, а проведення платежу за рішенням.

Отже, ухвала суду про розстрочення виконання рішення суду про стягнення коштів за податковим боргом, жодним чином не звільняє платника від відповідальності згідно зі ст. 124 Податкового кодексу України, а лише визначає строки періодичних платежів з погашення податкового боргу, стягнутого за рішенням суду.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України при погашенні податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення сум податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Крім того, у розумінні п. 100.1 ст. 100 Податкового кодексу України, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платникові податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Оскільки у спірних правовідносинах не мала місце подія прийняття контролюючим органом рішення у порядку ст. 100 Податкового кодексу України, то слід дійти висновку про те, що у даному конкретному випадку при розстроченні та відстроченні виконання рішення суду про стягнення податкового боргу не відбувалось перенесення строку виконання платником податків податкового обов`язку.

Таким чином, штраф застосовано контролюючим органом у межах 1095 днів від події вчинення заявником податкового правопорушення - несвоєчасної оплати узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за строками згідно з п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України з урахуванням п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Отже, здійснюючи оплату поточних грошових зобов`язань з ПДВ за деклараціями спірного періоду позивач повинен був взяти до відома стан виконання податкового обов`язку за минулими звітними податковими періодами, у межах яких виник податковий борг, стягнутий у справі № 820/2745/15.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 04.10.2022 № 00/5720/1817, яким до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені ч. 3 ст. 124 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з податку на додану вартість в порушення строків, встановлених п. п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№12 )" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 520/929/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий