Справа № 500/2843/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2843/23

11 серпня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі, відповідач-2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 20.04.2023 №91 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.02.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме з 19.11.1987 по 25.12.1988, з 14.03.1986 по 25.11.1991, з 26.11.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1993 по 05.09.1995, з 10.04.1996 по 31.12.1998, з 02.01.2000 по 31.01.2000, з 01.05.2003 по 01.02.2004, до загального стажу роботи період догляду за дітьми до досягнення ними віку 12 років, як постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС з 12.11.1988 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 31.12.2003.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-Х1І (далі - Закон № 796-ХІІ), подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідач-2 рішенням від 20.04.2023, прийнятим в порядку екстериторіального розподілу заяви, відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що він не підтвердив мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993, окрім того, не зарахував до страхового стажу час догляду за дитиною до досягнення нею 12 річного віку. При цьому, підтвердив страховий стаж позивача 11 років 05 місяців 13 днів. Позивач вважає таку відмову відповідача-2 протиправною, оскільки позивач належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, на підтвердження чого надав відповідне посвідчення та документи щодо необхідного страхового стажу. Тому вважає, що має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою суду від 12.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що загальний страховий стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії від 13.04.2023 відповідно до наданих документів, які визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, складає 11 років 05 місяців 13 днів. Період проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не підтверджений належними документами. Просить врахувати, що документально не підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993 постійно проживав (постійно працював) в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надана ним довідка №1 від 31.01.2023, видана Сосулівським старостинським округом Нагірянської сільської ради, про факт проживання без реєстрації на основі акту про встановлення факту проживання не є належним підтверджуючим документом. Також вказав, що на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 позивача не зазначено дату заповнення, відсутній особистий підпис працівника, а також не проставлено печатку підприємства, на якому вперше заповнювалась трудова книжка, тому дана трудова книжка не може братися до уваги при обчисленні страхового стажу. Вважає, що надана позивачем з метою підтвердження страхового стажу довідка №207 від 02.12.2021, видана старостою Сосулівського старостинського округу, не підтверджує належним чином періоди роботи, оскільки містить численні неточності. Крім цього, вказав, що при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії ним не було надано посвідчення дитини 12.11.1988, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, а також документи про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильський АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гр. ОСОБА_1 відсутні підстави, оскільки відсутній необхідний страховий стаж та не підтверджено факт проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення. Вказав, що відповідно наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідка про стаж, військовий квиток, свідоцтва про народження дітей, довідка про проходження військової служби) загальний страховий стаж складає 11 років 5 місяців 13 днів. Зазначив, що до загального страхового стажу не враховано: періоди роботи згідно трудової книжки трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутні печатка та дата заповнення трудової книжки; періоди роботи у колгоспі згідно довідки №207 від 02.12.2021, вбачаються неточності, не у всіх роках вказані одиниці виміру (людино-дні - людино-години) та наявність вихододнів; період догляду за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи до досягнення 12-річного віку, не надано посвідчення дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 та документи про те, що до досягнення дитиною 12- річного віку один з батьків не працював (виписка з трудової книжки, відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією, інформація із системи персоніфікованого обліку).

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити позов повністю.

Судом встановлено, що позивач, 30.10.1966 р.н., 13.04.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 20.04.2023 за №91 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильський АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відсутній необхідний страховий стаж та не підтверджено факт проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.04.2023 за №1900-0215-8/17957.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача-2, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Спір між сторонами у даній справі виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, наявності чи відсутності необхідного страхового стажу та, відповідно, його права користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами ст.55 вказаного Закону передбачені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з абз.6 п.2 ч.1 цієї статті особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 ст.55 вказаного Закону визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993р. протягом не менше чотирьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986р., незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Виходячи із наведених норм, слідує однозначний висновок про те, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі наведених приписів є факт проживання та/або праці такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років з 26.04.1986р. до 01.01.1993р.

При цьому, особам, які додатково проживали в зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986р. по 31.07.1986р. - початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постанові Верховного Суду від 26.09.2018р. у справі № 205/4589/16-а, що враховується судом при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Отже, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, та/або по причині праці у такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Важливою обставиною в розглядуваній справі є те, що право позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інші пільги, в тому числі зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбачені цим Законом, підтверджується посвідченням позивача, як особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 31.12.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), серії НОМЕР_2 .

Також, з листа Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03-09/1787 від 19.05.2023 слідує, що рішення з приводу визнання недійсним чи незаконним вищезазначеного посвідчення Тернопільською обласною адміністрацією не приймалося.

Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно з ч.3 т.65 вказаного Закону документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 наведеного Закону довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Постановою КМ України № 51 від 20.01.1997р. затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.03.2018р. у справі № 333/2072/17, від 27.02.2018р. у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018р. у справі № 599/564/17.

Таким чином, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання останнього на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993р. не менше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, крім посвідчення серії НОМЕР_2 (категорія 4), позивачем додано до позовної заяви копії наступних документів: довідку Сосулівського старостинського округу Нагірнянського сільської ради Тернопільської області від 31.01.2023 №1, Акт про встановлення факту проживання від 31.01.2023.

Так, спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , яка, на думку суду, містить повну інформації про приймання та звільнення його з роботи з посиланням на видані накази, їх засвідчення посадою особою і відтиском печатки, що підтверджує окреслені періоди роботи.

З довідки Сосулівського старостинського округу №207 від 02.12.2021 вбачається, що позивач працював у колгоспі ім.Суворова, Агрофірмі «Галичина», КСП «Сосулівське» в періоди з 19.11.1987 по 25.12.1988, з 26.11.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1993 по 05.09.1995, з 10.04.1996 по 31.12.1998, з 02.01.2000 по 31.01.2000.

З виписки, долученої до даної довідки видно відпрацювання позивачем людиноднів: у 1987 - кількість відпрацьованих людиноднів - 64, встановлений мінімум людиноднів - 1200, у 1988 - кількість відпрацьованих людиноднів - 400, встановлений мінімум людиноднів - 1200, у 1991 - кількість відпрацьованих людиноднів - 45, встановлений мінімум людиноднів - 120, у 1993 - кількість відпрацьованих людиноднів - 165, встановлений мінімум людиноднів - 180, у 1987 - кількість відпрацьованих людиноднів -245, встановлений мінімум людиноднів - 180, у 1995 - кількість відпрацьованих людиноднів - 76, встановлений мінімум людиноднів - 180, у 1996 - кількість відпрацьованих людиноднів - 22, встановлений мінімум людиноднів - 120, у 1997 - кількість відпрацьованих людиноднів - 121, встановлений мінімум людиноднів - 120, у 1998 - кількість відпрацьованих людиноднів - 58, встановлений мінімум людиноднів - 120, у 2000 - кількість відпрацьованих людиноднів - 23, встановлений мінімум людиноднів - 120.

Суд звертає увагу на тому, що Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: III "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Крім цього, статтею 56 Закону №1788-XII передбачено, зокрема, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому разі, якщо не встановлювався мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Натомість, у спірному випадку періоди роботи згідно трудової книжки трудової книжки НОМЕР_1 не враховані відповідачами, оскільки відсутні печатка та дата заповнення трудової книжки, та періоди роботи у колгоспі згідно довідки №207 від 02.12.2021 не зараховані, так як, на думку відповідачів, вбачаються неточності, не у всіх роках вказані одиниці виміру (людино-дні - людино- години) та наявність вихододнів.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідача щодо не зарахування стажу лише через відсутність печатки та дати заповнення трудової книжки, а також неточності у довідках, є протиправними.

При цьому, відповідачами у справі не ставиться під сумнів достовірність даних наведених в її трудовій книжці.

Разом з тим, на думку суду, відповідний стаж роботи позивача, в тому числі, робота позивача у колгоспі, повинен бути проаналізований на відповідність Законів №1058, №1788, Порядку №637.

Крім цього, пунктом 13 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року передбачено зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Слід зазначити, що згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, час догляду одного з батьків за потерпілою від Чорнобильської катастрофи дитиною до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: - свідоцтва про народження дитини або паспорта (в разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); - посвідчення дитини, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, або довідки про видачу такого посвідчення; - заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; - документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: - виписка з трудової книжки; - довідка органів державної податкової служби про те, що особа не перебувала на обліку як фізична особа-підприємець; - інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

При цьому, до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, в розумінні статті 27 Закону №796-XII, належать неповнолітні діти, які: 1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутрішньоутробного розвитку; 2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення; 3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення; 4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю; 5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що належність дітей позивача до осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи підтверджується посвідчення дитини, зокрема, серія НОМЕР_3 від 17.08.1993 щодо ОСОБА_2 та серія НОМЕР_4 від 11.04.1995 щодо ОСОБА_3 ,

Також довідкою Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03/1063 від 22.03.2023 підтверджено факт видачі ОСОБА_3 посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, серії НОМЕР_4 .

З довідки №17, виданою 31.01.2023 Сосулівським старостнським округом Нагірянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області стверджуються те, що ОСОБА_1 дійсно виховав двоє дітей до 12 -ти річного віку, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати дітей ОСОБА_4 01.07.1987 була прийнята в члени місцевого колгоспу ім. Суворова Чортківського району Тернопільської області і перебувала в трудових відносинах по день звільнення 10.12.2005, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_5 від 03.07.1987.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованим 02.06.2023, ОСОБА_1 не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності.

При цьому, суд враховує те, що позивачем при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України подавалися свідоцтва про народження дітей позивачва від 1988 та від 1992, що підтверджується розпискою-повідомленням до заяви позивача від 13.04.2023.

Пунктом 13 частини 1 статті 30 Закону № 796-ХІІ встановлено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджується відповідним посвідченням, наявність якого надає право користування пільгами, встановленими Законом №769-ХІІ (ст. 65 Закону №796-XII).

Отже, нормами чинного законодавства гарантовано право на зарахування до стажу роботи одного з батьків дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-річного віку.

Відповідно до пункту 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

З огляду на наведене вище, на думку суду, відповідач протиправно не зарахував до загального стажу роботи періоди догляду позивача за дітьми до досягнення ними віку 12ти років, як постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.01.1992 по 31.12.2003.

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме з 19.11.1987 по 25.12.1988, з 14.03.1986 по 25.11.1991, з 26.11.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1993 по 05.09.1995, з 10.04.1996 по 31.12.1998, з 02.01.2000 по 31.01.2000, з 01.05.2003 по 01.02.2004, період догляду за дітьми до досягнення ними віку 12 років, як постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС з 12.11.1988 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 31.12.2003, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, прийнявши відповідне рішення.

При цьому, на переконання суду, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 20.04.2023 №91 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 20.04.2023 №91 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути питання про зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме з 19.11.1987 по 25.12.1988, з 14.03.1986 по 25.11.1991, з 26.11.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1993 по 05.09.1995, з 10.04.1996 по 31.12.1998, з 02.01.2000 по 31.01.2000, з 01.05.2003 по 01.02.2004, період догляду за дітьми до досягнення ними віку 12 років, як постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС з 12.11.1988 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 31.12.2003, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 11 серпня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001 );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ 53,04053 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.