Справа № 639/563/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 р.Справа № 639/563/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області в особі Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Труханович В.В., вул. Полтавський шлях, 45, м. Харків, Харківська, 61052, по справі № 639/563/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області в особі Департаменту патрульної поліції

про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_2 ), в особі свого представника адвоката Ольховик-Красільнікової Л.П., із позовною заявою до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області в особі Департаменту патрульної поліції (надалі Відповідач, апелянт УПП), в якій просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 4 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Сисоєва Івана Володимировича Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ЕАР06451894 від 24 січня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн; здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суд м. Харкова від 27 лютого 2023 року по справі № 639/563/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАР06451894, складеної 24.01.2023 о 15:47 год. інспектором 4 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Сисоєвим І.В. Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 563 гривні 80 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції (надалі - ДПП, апелянт) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справ, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції є поспішними, адже поза увагою суду залишено істотні обставини, які, на переконання апелянта мають значення для правильного вирішення цієї справи. Стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відеозапису, зробленому в ході розгляду адміністративної справи стосовно позивача, а також рапортів інспекторів, які були напарниками поліцейського, який виніс постанову, оскільки вони надали достовірну та повну інформацію у відповідності з дійсними обставинами.

Представник позивача надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Жовтневий районний суд м. Харкова від 27 лютого 2023 року по справі № 639/563/23 залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Зазначила, що з урахуванням вантажного типу транспортного засобу, відповідач дійшов до помилкового висновку, про те що для керування автомобілем "Fort", модель "Transit", державний номер НОМЕР_1 при перевезенні більше 8 пасажирів повинна бути відкрита категорія D1. Даний транспортний засіб є легковим загальним вантажопасажирським, має дев`ять сидячих місць разом із місцем водія та повну масу 3500 кг. та віднесений до категорії "В". Згідно з посвідченням водія НОМЕР_2 ОСОБА_1 має право керувати транспортним засобом категорії "В" та "С".

Посилається на те, що відеозапис не було зазначено у додатку до постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому даний доказ не вважається належним та допустимим доказом вчинення правопорушення. Також зазначила, що рапорти поліцейських не можуть слугувати однозначним доказом винуватості позивача у вчиненні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до приписів ст. 268 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Постановою інспектора 4 батальйону 1 роти лейтенантом поліції Сисоєвим І. В. Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ЕАР06451894 від 24 січня 2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до змісту вказаної постанови, адміністративне стягнення накладено на позивача за те, що 24 січня 2023 року о 15:29, керуючи транспортним засобом FORD TRANSIT номерний знак НОМЕР_1 перевозив дев`ять пасажирів, чим порушив п.п 2.1.а ПДР України (а.с. 11).

Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з протиправності спірної постанови з огляду на відсутність жодних доказів вчинення позивачем інкримінованого йому порушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовчій практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою забезпечення права на захист та запобіганню безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 2.1.а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п. 2.1 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення поліцейський був зобов`язаний встановити та довести належними та допустимими доказами факт того, що позивач, керуючи транспортним засобом не мав відповідної відкритої категорії, яка б дозволяла йому керувати таким транспортним засобом.

Колегія суддів вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе виключно за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , FORD TRANSIT, номерний знак НОМЕР_1 має дев`ять сидячих місць разом із місцем водія та повну масу 3500 кг та має категорію М1 (а.с.13).

При цьому, із дослідженої копії посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_1 має право керувати транспортним засобом віднесеним до категорії «В» та «С» (а.с. 9).

Під час судового розгляду встановлено, що фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності слугувала думка поліцейського Сисоєва І.В. про те, що позивач, керуючи транспортним засобом, який відноситься до категорії «В», мав мати відкриту категорію «D», оскільки перевозив більшу кількість пасажирів, ніж дозволяється у транспортному засобі, віднесеному до категорії «В».

Враховуючи обставини справи та зазначені правові норми, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки відповідачем не було надано належних доказів та під час судового розгляду їх не встановлено, щодо наявності в діях позивача складу зазначеного правопорушення.

Щодо посилання апелянта на наявність відеозапису, як належного доказу вчиненого правопорушення позивачем колегія суддів зазначає.

З матеріалів справи вбачається та не оспорювалось сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 73-74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Посилання апелянта, як на наявність належних доказів вчинення правопорушення позивачем, на рапорти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Сисоєва І.В. , ОСОБА_6 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у розумінні ст.251 КУпАП зазначені рапорти інспекторів не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Під час судового розгляду не встановлено та відповідачем не надано будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність доказів на підтвердження порушення позивачем ПДР, а відтак і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана позивачем постанова інспектора 4 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Сисоєва Івана Володимировича Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ЕАР06451894 від 24 січня 2023 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області в особі Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 лютого 2023 року по справі № 639/563/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк