Справа № 500/2602/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2602/23

01 серпня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2022 позивач звернувся із письмовою заявою до Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію держслужбовця та здійснення відповідної виплати пенсії. Згідно долучених документів - відсутній стаж державної служби та права для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 15.08.2022 року відділом перерахунків пенсії проведено перерахунок пенсійної виплати ОСОБА_1 та з 15.08.2022 року позивачу виплачується пенсія за віком внаслідок чого розмір пенсії не змінився. За результатами перевірки пенсійної справи встановлено, що при проведенні перерахунку до стажу роботи не зараховано період роботи стажистом народного суду в Тернопільському народному суді з 28.07.1986 року по 01.02.1987 року.

Крім того зазначено, що заява про призначення пенсії за віком розглядалася за принципом екстериторіальності, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не має технічної можливості переглянути обчислення страхового стажу ОСОБА_1 . Тому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області направлено запит до Головних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області щодо перевірки правильності обчислення страхового стажу та опрацювання електронної пенсійної справи в частині корегування страхового стажу», лист ГУ ПФУ в Тернопільській області від 02.11.2022 року №3696-3834/Б-02/8-1900/22.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.03.2023 року № 1300-5903-8/43939 зазначено, що Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області рішення про відмову у переході ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 -XII «Про державну службу» не приймалось. Головним управлінням пенсійного фонду України в Львівській області за результатами розгляду запиту Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 01.11.2022 року перевірка правильності страхового стажу ОСОБА_1 не здійснювалася».

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України ум. Києві від 05.04.2023 року № 2600-0202-8/64518 зазначено: «Період роботи з 01.08.1986 по 01.02.1987 року ОСОБА_1 враховано при проведенніперерахунку на підставі заяви від 11.08.2022 року».

Позивач вважає, що має право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця, так як є інвалідом III групи, має достатній стаж на посаді державної служби.

Ухвалою від 02.06.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 22.06.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Довідки, надані ОСОБА_1 до заяви про перехід з виду на вид не відповідають формам, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 та вимогам Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 14.09.2016 №622, а також той факт, що позивач не працював на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, позивача 11.08.2022 переведено на інший вид пенсії - пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач ОСОБА_1 працював в органах прокуратури Сумської області з 06.04.2004 по 06.06.2006, в органах прокуратури Луганської області з 06.2006 по 07.05.2012 та в органах прокуратури Тернопільської області з 08.05.2012 по 14.11.2013, з 25.11.2013 по 23.02.2014 та з 17.03.2014 по 03.10.2017 на посадах прокурорів, статус яких визначено Законом України «Про прокуратуру». За час роботи в органах прокуратури не працював на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, Присягу державного службовця не складав, ранг державного службовця йому не присвоювався.

Додатково зазначає, що Тернопільська обласна прокуратура у відповіді від 26.10.2022 за №21-204 вих-22 на адвокатський запит підтверджує, що позивач не працював на посадах державної служби.

На підставі викладеного, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 19.06.2023 подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що рішення про відмову у переході ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 - XII «Про державну службу», не приймалось та перевірка правильності обчислення страхового стажу ОСОБА_1 , за результатами розгляду запиту Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 01.11.2022 № 1900-0306-9/32447, не здійснювалась.

А тому представник просив в задоволенні позову відмовити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 10.07.2023 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву та зазначив наступне.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з урахуванням принципу екстериторіальності, опрацьовано заяву громадянина ОСОБА_1 від 11.08.2022 та переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та при обчислені середньомісячного заробітку застосовано показник середньо заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страховий внесок, за 2020-2022 роки у розмірі 6186,32 грн.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в м. Тернопільській області як отримувач пенсії за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На даний час діючим законодавством не передбачене застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передають року звернення під час переведення з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону.

Згідно зі статтею 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Оскільки позивачу була призначена пенсія по інвалідності, то при переведені на пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, з застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід), та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, які враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З наведеного вбачається, що процедура призначення пенсії пов`язується з первинним зверненням за призначенням пенсії, тобто - вперше за одним з видів трудових пенсій (пенсійних виплат), у т.ч. пенсії за віком.

У свою чергу, переведення з одного типу пенсійних виплат на інший, у т.ч. переведення в межах одного виду пенсії - за віком, що має місце у даному випадку, не змінює сутності такої процедури, як такої, що може бути ініційована після первинного (вперше) призначення одного з видів пенсії та по суті є продовженням виплати зміненої за кваліфікаційними ознаками пенсії на підставі, зокрема, матеріалів пенсійної справи, яка формується у період первинного призначення пенсії.

Тобто, визначення «призначення пенсії» та «переведення» з одного виду пенсії на інший" не є співставними та є різними правовими категоріями за підставами виникнення та наслідками реалізації.

Визначення терміну «переведення» не може застосовуватись у значенні «первинного призначення» пенсії.

Отже, немає жодних підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а тому представник просив в задоволенні позову відмовити.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) перебуває на обліку у Головному управлінні пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач пенсії по інвалідності. З 18.01.2018 року ОСОБА_1 виплачувалась пенсія по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання в розмірі пенсії за віком, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

11.08.2022 позивач звернувся із письмовою заявою до Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію держслужбовця та здійснення відповідної виплати пенсії. Згідно долучених документів - відсутній стаж державної служби та права для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 15.08.2022 року відділом перерахунків пенсії проведено перерахунок пенсійної виплати ОСОБА_1 та з 15.08.2022 року позивачу виплачується пенсія за віком внаслідок чого розмір пенсії не змінився. За результатами перевірки пенсійної справи встановлено, що при проведенні перерахунку до стажу роботи не зараховано період роботи стажистом народного суду в Тернопільському народному суді з 28.07.1986 року по 01.02.1987 року.

Крім того зазначено, що заява про призначення пенсії за віком розглядалася за принципом екстериторіальності, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не має технічної можливості переглянути обчислення страхового стажу ОСОБА_1 . Тому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області направлено запит до Головних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області щодо перевірки правильності обчислення страхового стажу та опрацювання електронної пенсійної справи в частині корегування страхового стажу», лист ГУ ПФУ в Тернопільській області від 02.11.2022 року №3696-3834/Б-02/8-1900/22.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.03.2023 року № 1300-5903-8/43939 зазначено, що Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області рішення про відмову у переході ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 -XII «Про державну службу» не приймалось. Головним управлінням пенсійного фонду України в Львівській області за результатами розгляду запиту Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 01.11.2022 року перевірка правильності страхового стажу ОСОБА_1 не здійснювалася».

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України ум. Києві від 05.04.2023 року № 2600-0202-8/64518 зазначено: «Період роботи з 01.08.1986 по 01.02.1987 року ОСОБА_1 враховано при проведенніперерахунку на підставі заяви від 11.08.2022 року».

Відтак позивач вважає, що має право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця, так як є інвалідом III групи, має достатній стаж на посаді державної служби, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Основного Закону).

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" N 3723-ХП, пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним п. 10, 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу". Жодних додаткових умов для призначення такої пенсії у п. 10, 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII не встановлено.

За приписами ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" (далі - Закон N 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" (далі - Закон N 3723- ХІІ), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону N 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону N 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-ХП у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону N 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону N 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону N 3723-ХІІ визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону N 1058- IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Тобто, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону; №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (зокрема наявності стажу державної служби та страхового стажу), позивач має право на переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Зокрема у відповідності до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 зазначено, що він працював суддею з 30.04.1992 р. до 09.01.2003 року, в органах прокуратури на посадах помічників з 06.04.2004 року по 09.03.2005 рік, на посадах прокурорів з 09.02.2005 року по 06.06.2006 рік, з 06.2006 року по 07.05.2012 рік, з 08.05.2012 року по 14.11.2013 рік, з 25.11.2013 по 23.02.2014 року, з 17.03.2014 року по 03.10.2017 рік, що в сумі складає 22,2 років стажу з них в судді - 9 років 9 місяців, в органах прокуратури помічником прокурора/старшим помічником прокурора - 10 місяців, в органах прокуратури прокурором/старшим прокурором - 11 років і 7 місяців.

Крім того, стаття 1 Закону №3723-ХІІ визначала, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (частина друга статті 2 Закону №3723-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який діяв до набрання чинності Законом №889-VII. Абзацами першим-третім пункту цього Порядку передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольної ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРЦР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції від 30.05.2023.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 р. на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 року, шляхом призначення та виплати ОСОБА_1 з 11.08.2022 року пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, відповідно до квитанції від 30.05.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

третя особа:

- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,79016 код ЄДРПОУ/РНОКПП 13814885) .

Головуючий суддя Подлісна І.М.