Справа № 460/987/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2023 року м. Рівне №460/987/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
довійськової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_2
про визнання протиправним (нечинним) та скасування розпорядження, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив :

-визнати протиправним (нечинним) та скасувати бойове розпорядження з ТРО угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.04.2022 №346 ДСК в частині відрядження військової частини НОМЕР_2 до району ведення воєнних (бойових) дій.

Мотивуючи вимоги позову зазначав, що він був прийнятий на військову службу у складі сил територіальної оборони Збройних Сил України, а тому його переміщення в зону бойових дій є протиправним, оскільки станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження таке суперечило засадам ч.1 ст.20 Закону України "Про основи національного спротиву". Наголошував, що він не міг бути відрядженим для виконання відповідних службових (бойових) завдань у складі оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", оскільки відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про основи національного спротиву" сили територіальної оборони не виконують таких завдань. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 18.01.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.02.2023 на 10:30 год. Також вказаною ухвалою суду залучено військову частину НОМЕР_2 до участі в адміністративній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

16.02.2023 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких зазначено про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.02.2023 задоволено заяву позивача про заміну неналежного відповідача у справі. Замінено в адміністративній справі №460/987/23 неналежного відповідача - військову частину НОМЕР_1 , на належного - військову частину НОМЕР_3 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").

Підготовче судове засідання у справі відкладено до 16.03.2023 до 09:30 год.

16.03.2023 судове засідання відкладено до 03.04.2023 до 15:30 год.

Ухвалою суду від 03.04.2023, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про заміну сторони та замінено відповідача з військової частини НОМЕР_3 на військову частину НОМЕР_1 , підготовче засідання по справі відкладено до 20.04.2023 на 10:30 год.

18.04.2023 до суду надійшов відзив відповідача у справі, відповідно до змісту якого він заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що оскаржуване у справі розпорядження не є індивідуальним актом та безпосередньо не стосується прав та обов`язків солдата ОСОБА_1 . Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 25.04.2022 №88, який безпосередньо стосується прав та обов`язків позивача щодо проходження ним військової служби, оскаржувався ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду, за результатами чого відповідний позов був залишений без розгляду. Тому, на переконання відповідача даний адміністративний позов носить штучний характер та заявлений з пропуском строку звернення до суду. Просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.04.2023 підготовче судове засідання у справі відкладено до 01.05.2023 до 10:30 год.

Ухвалою суду від 01.05.2023 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Закрито підготовче провадження у справі №460/987/23 та розпочато розгляд справи по суті.

Подальший розгляд справи №460/987/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію.

Пунктом 2 цього Указу постановлено мобілізацію провести на території Вінницької,

Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва.

03.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022№69/2022позивач був призваний у Збройні Сили України при загальній мобілізації начальником Ужгородського РТЦК та СП та наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) вiд 03.03.2022 №36 зарахований до списків особового складу, призначений на штатну посаду.

24.04.2022 командувачем угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " видано бойове розпорядження з територіальної оборони угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №346, адресоване командиру НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони.

Згідно з п.3 такого бойового розпорядження 101 окремій бригаді територіальної оборони надано завдання: на виконання вимог бойового розпорядження Командування Сил територіальної оборони ЗС України від 24.04.2022 №760/257/т, з метою посилення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " та реагування на зміни в обстановці, що склалася, до 23:00 27.04.2022 здійснити переміщення 101 обр ТрО (без 68 об ТрО) в напрямку Ужгород, Близнюки (Харківська обл.) та передачу НОМЕР_5 обр ТрО (без 68 об ТрО) в оперативне підпорядкування командувачу ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.04.2022 №88, зокрема, солдата ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що вибув до складу сил і засобів iз здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативно-стратегічного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".

Підставою прийняття такого наказу вказано розпорядження Командування Сил територіальної оборони ЗС України від 24.04.2022 №760/257/т, а також бойове розпорядження з територіальної оборони угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.04.2022 №346дск.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 Сил територіальної оборони України 101 - ї ОБрТрО Регіонального управління "Захід", в якій просив: визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_2 ТРО АДРЕСА_1 в частині відрядження (переміщення) солдата ОСОБА_1 старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби в/ч НОМЕР_2 ТРО АДРЕСА_1 з місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ТРО в м.Ужгород до районів ведення воєнних (бойових) дій в м. Константинівка Краматорського р-ну Донецької області з подальшою передислокацією в с. Яковлівка Бахмутського р-ну Донецької області; визнати протиправним дії в/ч НОМЕР_2 ТРО в АДРЕСА_1 в частині залучення солдата ОСОБА_1 старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контр диверсійної боротьби в/ч НОМЕР_2 ТРО АДРЕСА_1 до виконання завдань в районі ведення воєнних (бойових) дій в супереч вимог ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про основи національного спротиву" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин); визнати протиправним (нечинним) пп. 1.1 п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 ТРО АДРЕСА_1 № 88 від 25.04.2022 року (по стройовій частині) в частині відрядження солдата ОСОБА_1 старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби в/ч НОМЕР_2 ТРО АДРЕСА_1 до складу сил і засобів для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 "оперативно - стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_3 "; А 7029 ТРО м. Ужгород до складу сил і засобів для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 "оперативно - стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_3 "; визнати наказ командира військової частини НОМЕР_2 ТРО АДРЕСА_1 № 88 від 25.04.2022 року (по стройовій частині) в частині відрядження солдата ОСОБА_1 старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби в/ч НОМЕР_2 ТРО АДРЕСА_1 , таким, що виданий в супереч п. 2, 3 та 4 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України затвердженої Постановою КМУ № 105 від 20.02.2017.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №260/2034/22, що набрала законної сили, вказану позовну заяву залишено без розгляду.

За таких обставин позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII визначено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч.5, 6 ст.4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони та інших визначених цим Законом суб`єктів з питань підготовки і ведення національного спротиву визначені Законом України "Про основи національного спротиву" від 16.07.2021 № 1702-IX (далі також - Закон № 1702-IX, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 частини 1статті 1 Закону № 1702-IX визначено, що зона територіальної оборони - частина сухопутної території України, яка включена до території відповідної військово-сухопутної зони та межі якої збігаються з адміністративними межами Автономної Республіки Крим, області, міст Києва, Севастополя.

Положеннями ст.3 вказаного закону передбачені завдання територіальної оборони: 1) своєчасне реагування та вжиття необхідних заходів щодо оборони території та захисту населення на визначеній місцевості до моменту розгортання в межах такої території угруповання військ (сил) або/чи угруповання об`єднаних сил, призначених для ведення воєнних (бойових) дій з відсічі збройної агресії проти України; 2) участь у посиленні охорони та захисті державного кордону; 3) участь у захисті населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, ліквідації наслідків ведення воєнних (бойових) дій; 4) участь у підготовці громадян України до національного спротиву; 5) участь у забезпеченні умов для безпечного функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування та органів військового управління; 6) участь в охороні та обороні важливих об`єктів і комунікацій, інших критично важливих об`єктів інфраструктури, визначених Кабінетом Міністрів України, та об`єктів обласного, районного, сільського, селищного, міського значення, районного у містах рад, сільських, селищних, порушення функціонування та виведення з ладу яких становлять загрозу для життєдіяльності населення; 7) забезпечення умов для стратегічного (оперативного) розгортання військ (сил) або їх перегрупування; 8) участь у здійсненні заходів щодо тимчасової заборони або обмеження руху транспортних засобів і пішоходів поблизу та в межах зон/районів надзвичайних ситуацій та/або ведення воєнних (бойових) дій; 9) участь у забезпеченні заходів громадської безпеки і порядку в населених пунктах; 10) участь у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану в разі його введення на всій території України або в окремих її місцевостях; 11) участь у боротьбі з диверсійно-розвідувальними силами, іншими збройними формуваннями агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями; 12) участь в інформаційних заходах, спрямованих на підвищення рівня обороноздатності держави та на протидію інформаційним операціям агресора (противника).

Статтею 20 Закону №1702 передбачалося, що виконання завдань територіальної оборони здійснюється поза районами ведення воєнних (бойових) дій.

З метою нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки, а також у випадку визначення відповідної зони територіальної оборони районом ведення воєнних (бойових) дій, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони.

Отже,станом на час виникнення спірних правовідносин, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України могли залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони з метою, зокрема, нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки.

Відповідно до ст.9 розд. 1 част.1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статті 11,16 зазначеного Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України містять наступні положення: необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Спеціальними нормами, які регулюють проходження військової служби є Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (тут і далі - Положення, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пункт 5 Положення визначає, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

Положення п.110 Положення передбачають, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України;

між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.

Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.

Згідно до п.112 Положення військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Як встановлено судом переміщення солдата ОСОБА_1 до складу сил і засобів iз здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативно-стратегічного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 "оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " вирішувалось наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.04.2022 №88.

Вказаний наказ від 25.04.2022 №88 є чинним і ніким не скасованим та не є предметом судового розгляду даної адміністративної справи.

Оскаржуване ж у справі бойове розпорядження відповідача від 24.04.2022 №346дск, адресоване командиру НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_2 ), є документом, яким командиру поставлені завдання, пов`язані з збройною агресією російської федерації проти України, та не є документом, яким безпосередньо вирішувалося питання відрядження військової частини позивача до району ведення воєнних (бойових) дій.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі №9901/611/18 та від 18.09.2019 у справі №9901/801/18.

Окрім того, в абзаці четвертому пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

При цьому, суд наголошує, що судовому захисту підлягає лише порушене право, а не будь яке притаманне суб`єктивне право особи.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.10.2019 у справі №813/38/16, від 27.02.2020 у справі №440/569/19.

Оспорюваним у справі бойовим розпорядженням не порушено прав чи законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки його положення не мали безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення можливості реалізувати належні йому права або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним (нечинним) та скасування розпорядження - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_2 Адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складений 14 серпня 2023 року

Суддя С.А. Борискін