Справа № 620/7559/23
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 року Чернігів Справа № 620/7559/23

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки): від 06.02.2019 № Ф-7877-55 в сумі 2457,18 грн; від 10.05.2019 № Ф-7877-55 в сумі 5211,36 грн; від 08.08.2019 № Ф-7877-55 в сумі 7965,54 грн; від 05.11.2019 № Ф-7877-55 в сумі 10719,72 грн; від 14.01.2020 № Ф-7877-55 в сумі 8048,47 грн; від 06.02.2020 № Ф-7877-55 в сумі 10802,65 грн; від 03.03.2020 № Ф-7877-55 в сумі 8262,54 грн; зобов`язання Головне управління ДПС у Київській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваної вимоги та які були нараховані в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними, оскільки в судовому порядку визнано протиправною реєстрацію позивача як фізичну особу-підприємця.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, вказав, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі № 620/1761/20 щодо визнання протиправною реєстрації позивача як ФОП з дати реєстрації з 20.04.2017, до ГУ ДПС у Київській області 02.10.2020 надійшли відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, щодо скасування реєстраційної дії від 20.04.2017 про реєстрацію ФОП ОСОБА_2 . Вказує, що в інформаційно - комунікаційній системі ДПС України у ОСОБА_2 станом на 05.07.2023 інтегровану картку платника приведено у відповідність, заборгованість з єдиного внеску відсутня, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-7877-55, від 08.08.2019 № Ф-7877-55, від 05.11.2019 № Ф-7877-55, від 14.01.2020 № Ф-7877-55, від 06.02.2020 № Ф-7877-55 та від 03.03.2020 № Ф-7877-55 вважаються відкликаними, відповідно до вимог п. 6 розділу VI Інструкції № 449.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не подано до суду рішення податкового органу про скасування зазначених вимог або рішення про списання боргу (недоїмки), вказує, що відкликання вимог з державної виконавчої служби по своїй суті не є їх скасуванням або списанням боргу (недоїмки) у розумінні вимог зазначеної Інструкції № 449.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 20.04.2017 (а.с. 19-20).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі № 620/1761/20 позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій Крюківщини» Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Богуславська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування запису було задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано запис від 20.04.2017, номер запису: 2 329 000 0000 003620 «про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця» ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 14-18).

Відповідачем було сформовано та направлено позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 06.02.2019 № Ф-7877-55 в сумі 2457,18 грн; від 10.05.2019 № Ф-7877-55 в сумі 5211,36 грн; від 08.08.2019 № Ф-7877-55 в сумі 7965,54 грн; від 05.11.2019 № Ф-7877-55 в сумі 10719,72 грн.; від 14.01.2020 № Ф-7877-55 в сумі 8048,47 грн; від 06.02.2020 № Ф-7877-55 в сумі 10802,65 грн; від 03.03.2020 № Ф-7877-55 в сумі 8262,54 грн (а.с. 61-67).

Листом від 09.06.2023 № 31612/6/10-36-13-03 Головне управління ДПС у Київській області повідомило представника позивача, що в інформаційно - комунікаційній системі ДПС України у ОСОБА_2 08.06.2023 інтегровану картку платника приведено у відповідність, заборгованість з єдиного внеску відсутня, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-7877-55,від 08.08.2019 № Ф-7877-55,від 05.11.2019 № Ф-7877-55, від 14.01.2020 № Ф-7877-55, від 06.02.2020 № Ф-7877-55 та від 03.03.2020 № Ф-7877-55 вважаються відкликаними, відповідно до вимог п.6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 зі змінами та доповненнями (а.с. 76).

Згідно ІКП по єдиному внеску у позивача рахується переплата в сумі 5211,36 грн (а.с. 68).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

До вказаного Закону Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 2 Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

За приписами абзаців другого, третього пункту 1 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Як визначено пунктом 4 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 , працював найманим працівником, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, за позивача сплачували роботодавці, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку (а.с. 30-33).

В свою чергу, позивачем зазначено, що він ніколи не здійснював підприємницьку діяльність.

В той же час, судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі № 620/1761/20 позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій Крюківщини» Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Богуславська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування запису було задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано запис від 20.04.2017, номер запису: 2 329 000 0000 003620 «про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця» ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 14-18).

Враховуючи вищевикладене, оскаржувані вимоги не можна вважати правомірними в частині нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 9-15 Розділу VIII Закону вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Пунктом 6 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

- сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

- податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

- вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

- борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9 - 11 цього розділу, - у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;

- є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів винесення рішень про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки) або рішень про списання боргу (недоїмки), а тому оскаржувані вимоги про сплату боргу від 06.02.2019 № Ф-7877-55, від 10.05.2019 № Ф-7877-55, від 08.08.2019 № Ф-7877-55, від 05.11.2019 № Ф-7877-55, від 14.01.2020 № Ф-7877-55, від 06.02.2020 № Ф-7877-55, від 03.03.2020 № Ф-7877-55 не набули статусу відкликаних.

Відтак, враховуючи зазначене, вимоги про сплату боргу від 06.02.2019 № Ф-7877-55, від 10.05.2019 № Ф-7877-55, від 08.08.2019 № Ф-7877-55, від 05.11.2019 № Ф-7877-55, від 14.01.2020 № Ф-7877-55, від 06.02.2020 № Ф-7877-55, від 03.03.2020 № Ф-7877-55 підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління ДПС у Київській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваної вимоги та які були нараховані в автоматичному режимі, то суд зазначає наступне.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок № 5).

Згідно пункту 2 Розділу І Порядку № 5 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю; облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників; облікові показники - показники в ІКП, які породжуються у процесі перетворення у підсистемах інформаційної системи первинних показників; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення облікових показників в ІКП, який ґрунтується на принципах бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 4, 5 Розділу І Порядку № 5 відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи. Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 5 передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Так, згідно ІКП по єдиному внеску позивачу зменшено нарахування єдиного внеску на суму 16591,08 грн та рахується переплата в сумі 5211,36 грн (а.с. 68).

Виходячи з вищевикладеного, права позивача в цій частині не порушені, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 8000,00 грн. суду було надано ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, квитанцію № 070032 від 06.06.2023, акт виконаних робіт від 06.06.2023 (а.с. 10, 11, 40-42).

Так, відповідач передбаченим статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України правом не скористався, відповідне клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу суду не надав.

Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, розрахунку таких витрат, а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Також, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, 5-А, м. Київ, 03151, код ЄДРПОУ ВП 44096797) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу від 06.02.2019 № Ф-7877-55, від 10.05.2019 № Ф-7877-55, від 08.08.2019 № Ф-7877-55, від 05.11.2019 № Ф-7877-55, від 14.01.2020 № Ф-7877-55, від 06.02.2020 № Ф-7877-55, від 03.03.2020 № Ф-7877-55.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.08.2023.

Суддя Н.М. Баргаміна