Справа № 580/3983/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року справа № 580/3983/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 ), головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач 1), головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в належному розмірі за період з листопада 2010 року до серпня 2012 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2010 року до серпня 2012 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в належному розмірі за період з вересня 2012 року до червня 2022 року;

- зобов`язати головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з вересня 2012 року до квітня 2015 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за період з червня 2015 року до лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року (з урахуванням раніше виплачених сум), за період з березня 2018 року до червня 2022 року із застосуванням базового місяця березень 2018 року (з урахуванням раніше виплачених сум).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем у період з листопада 2010 року до серпня 2012 року, з вересня 2012 року до квітня 2015 року, з липня до грудня 2015 року, з січня 2016 року до листопада 2018 року індексація грошового забезпечення не була виплачена, а у період з травня до червня 2015 року і з грудня 2018 року до червня 2022 року виплачена не в повному обсязі.

Ухвалою від 29.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

05.06.2023 суду надійшов відзив головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ), в якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що величина індексу споживчих цін у період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищувала, передбаченого пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, порогу індексації у 103%. З огляду на абзаци 3-5 пункту 5 Порядку №1078 для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів). Відтак, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді цього ж року, то позивач набув право на виплату індексації, починаючи з грудня 2018 року. Отже, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з березня по листопад 2018 року - відсутні.

Згідно розрахунку індексації грошового забезпечення позивача № 90 від 01 червня 2023 року за період з грудня 2018 року і до часу вибуття позивача 09 червня 2022 в відпустку в зв`язку з вагітністю та пологами нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення з урахуванням базового місяця березень 2018 року. Тому підстави для повторної виплати індексації грошового забезпечення позивачу у відповідача - відсутні.

19.06.2023 суду від ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 ) надійшов відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що за період служби позивача з листопада 2010 року до серпня 2012 року підстави для нарахування індексації з урахуванням базового місяця січень 2008 року були відсутні, оскільки зміни у законодавство щодо встановлення базовим місяцем місяць підвищення тарифних ставок відбулись у грудні 2015 року і не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли до цих змін.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Позивач проходила службу у Державній прикордонній службі України, зокрема з листопада 2010 року до серпня 2012 року в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 ).

З вересня 2012 року до 22 березня 2023 року в головному центрі підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ).

Вважаючи, що за період служби з листопада 2010 року до серпня 2012 року, з вересня 2012 року до квітня 2015 року, з липня до грудня 2015 року, з січня 2016 року до листопада 2018 року індексація грошового забезпечення не була виплачена, а у період з травня до червня 2015 року і з грудня 2018 року до червня 2022 року виплачена не в повному обсязі, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1991 №1283-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі Закон №1283-ХІІ) встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ч.1 ст.2 Закону №1283-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1283-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 103%).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), згідно з п.2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого відбувається фінансування, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Тому невиконання обов`язку з нарахування індексації на грошове забезпечення військовослужбовця в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, свідчить про недотримання вимог Закону.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Такого ж висновку дотримується судова практика Верховного Суду (відповідний висновок у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17, який підлягає безумовному врахуванню судами нижчих інстанцій на підставі ч.5 ст.242 КАС України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відсутність законодавчого механізму для нарахування та виплати індексації за періоди, в яких була відсутня фінансова можливість такої виплати, не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів (мирне володіння його майном), виплата яких передбачена законом.

Будь-які доручення та листи не можуть скасовувати дію чинних законів, оскільки не є нормативно-правовими актами.

Крім того, відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку). Відсутність бюджетного фінансування вказаної витрати не позбавляє позивача права на її отримання та не звільняє відповідача від обов`язку її нарахування та виплати.

Аналогічний правовий висновок містить постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Суд врахував, що постановою КМУ від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрали чинності з 01.01.2008, затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України, у січні 2008 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 101 відсоток та складала 102,9 відсотки.

Отже, грошове забезпечення підлягало індексації з цього періоду.

З особистих карток грошового забезпечення позивача за період листопад 2010 року серпень 2012 року (час служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 , військова частина НОМЕР_1 ) суд встановив, що індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Крім того, з розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період служби в головному центрі підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) вбачається, що позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення з вересня 2012 року до червня 2014 року, з червня до жовтня 2015 року.

Тому не нарахування та невиплата відповідачами позивачу індексації грошового забезпечення за періоди: листопад 2010 року серпень 2012 року, вересень 2012 року - червень 2014 року, червень-жовтень 2015 року є протиправною бездіяльністю.

Для відновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за періоди листопад 2010 року серпень 2012 року, вересень 2012 року - червень 2014 року, червень-жовтень 2015 року.

Тому у вказаній частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з постановою КМУ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, внаслідок чого збільшилось грошове забезпечення всіх категорій службовців.

Отже, з березня 2018 року змінився базовий місяць для нарахування індексації позивача. Якщо у спірному періоді у календарному місяці величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації у 103 відсотка, за такий місяць індексація не нараховується.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з березня 2018 року до червня 2022 року, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Зважаючи, що з березня 2018 року до грудня 2018 року величина індексу споживчих цін не перевищила поріг у 103%, підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період немає.

Разом з тим, згідно з розрахунком індексації грошового забезпечення позивача № 90 від 01 червня 2023 року за період з грудня 2018 року і до часу вибуття позивача 09 червня 2022 в відпустку в зв`язку з вагітністю та пологами нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення з урахуванням базового місяця березень 2018 року.

Тому у цій частині права позивача не порушені, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року, суд зазначає таке.

Судом враховано, що відповідачем заперечується право позивача на отримання індексації за спірний період.

Таким чином, спір щодо застосування базового місяця при нарахуванні та виплаті індексації відсутній.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, поновленню підлягають порушені права позивача.

З огляду на зазначене, вимоги визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію саме із застосуванням базового місяця - січень 2008 року є передчасними, оскільки права позивача в частині визначення базового місяця при обрахунку індексації за вказаний період не порушено.

Суд також врахував висновки Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 відповідно до яких розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

Верховний Суд у рішенні від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 зазначив, що питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин, Верховний Суд у вказаному рішенні погодився з висновком суду першої та апеляційної інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця відсутні.

Тому суд дійшов висновку задовольнити позов частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст.2, 6, 14, 242-245, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_3 прикордонного Карпатського загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період листопад 2010 року серпень 2012 року.

Визнати протиправною бездіяльність головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період вересень 2012 року - червень 2014 року, червень-жовтень 2015 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період листопад 2010 року серпень 2012 року.

Зобов`язати головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період вересень 2012 року - червень 2014 року, червень-жовтень 2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ