Справа № 280/925/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 серпня 2023 року Справа № 280/925/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до Державної Установи «Запорізькій слідчий ізолятор» (69000, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливана, буд.36, ) про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), яка подана представником позивача адвокатом Войцеховською Оленою Григорівною до Державної Установи «Запорізькій слідчий ізолятор» (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 44 начальника Державної установи "Запорізький слідчий ізолятор" від 27 січня 2023 року про накладення на ув`язненого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є громадянином Туніської Республіки, перебуває під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 30.01.2021 за ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа № 335/5886/21, 1-кп/335/278/2022). Постановою № 44 начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» від 27 січня 2023 року про накладення дисциплінарного стягнення на ув`язненого ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді догани. Відповідно до змісту постанови. Ув`язнений допустив грубе порушення встановленого порядку тримання, яке полягало в тому, що 19.01.2023 під час вечірньої роздачі їжі, після отримання їжі, висипав її на підлогу та виражав своє невдоволення. Своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги ст. 14 ст. 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також розділ 1 глави 4 п. 2 п. 3 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України» затверджені наказом Міністрерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5. Позивач вважає, що прийнятим рішенням відповідач порушив його законні права та інтереси, оскільки воно ґрунтується на безпідставних мотивах і не відповідає критеріям правомірності, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Тому, позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/925/23 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 13.05.2023 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідачем, 01.03.2023 за вх. № 8698 надано до суду відзив на позовну заяву. В якому заперечує позовні вимоги, та обґрунтовує свою позицію наступним: відповідач в своїй роботі керується нормами Конституції України, Законом України «Про попереднє ув`язнення», а також «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України» затверджені наказом Міністрерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5, та іншими нормативними актами. Ув`язненому ОСОБА_1 було оголошено рішення дисциплінарної комісії про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани під його особистий підпису постанові про накладення стягнення за № 44, також було роз`яснено порядок оскарження накладеного на нього стягнення. Відповідно до заяви, яка була написана на російській мові, ув`язненому ОСОБА_1 було надано можливість за добу до проведення дисциплінарної комісії СІЗО звернутися за отриманням правової допомоги до свого адвоката.за допомогою мобільного номеру телефону, який був наданий ув`язнений, адвокат був попереджений про дату, час проведення засідання дисциплінарної комісії з приводу порушення режиму тримання його підзахисного. Адвокат під час телефонного спілкування своєї електронної адреси чи письмових або усних заяв, запитів щодо отримання необхідних матеріалів для ознайомлення не надав. У зв`язку з тим , що ув`язнений ОСОБА_1 не засуджений та перебуває у слідчому ізоляторі а не відбуває термін покарання у виді позбавлення волі, тому до нього ст.ст. 134, 135 КВК України застосовувати не доцільно. Дисциплінарка комісія діяла відповідно до норм чиного законодавства не порушуючи процедури проведення дисциплінарного провадження відносно ув`язненого ОСОБА_1 під час проведення процедури, комісією були досліджені письмові докази та оглянуті відео докази, що підтвердили порушення скоєного ув`язненим ОСОБА_1 . Протягом трьох робочих днів ув`язненому ОСОБА_1 було надано копію рішення про застосування до нього стягнення у вигляді догани за постановою № 44 від 27.01.2023, роз`яснено порядок його оскарження, про що ОСОБА_1 поставив свій підпис. Крім цього зазначено, що при прибутті ув`язненого до СІЗО його було ознайомлено під особистий підпис з «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України» на українській мові та арабській мові. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає адміністративний позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, мотивує відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Представником позивача адвокатом Войцеховською О.Г. подана до суду відповідь на відзив, згідно якої, вказано, що вiдповiдачем не надано жодних доказiв, якi спростовують пiдстави подання позивачем адмiнiстративого позову та пiдтверджують законнiсть накладення дисциплiнарного стягнення. Так, вiдповiдач стверджує, що ув`язненому ОСОБА_2 було оголошено рішення дисциплінарної комісії про накладення дисциплiнарноrо стягнення у видi доrани під його особистий підпис у постанові № 44, але в графі про оголошення постанови та роз`яснення порядку оскарження накладеного стягнення, підпис ОСОБА_1 поставив після позначки ним своєї не згоди з доганою. Будь- яких інших підписів позивача не має. А, наявнiсть друкованої iнформацiї не можна вважати належним повiдомленням про процесуальнi права особи. Вiдповiдач стверджує, що по прибуггю до Cl3O ув`язнений ОСОБА_3 був ознайомлений пiд особистий пiдпис (з правилами внуrрiшнього розпорядку слiдчих iзоляторiв ДКВС України на українській мові але, будь - яких пiдтверджень не надав. Правила, які знайдені в матеріалах особової справи на арабській мові не містять дати, підпису ОСОБА_1 е завірені належним чином. Що може свідчати про те, що даний переклад зроблений відповідачем тоді, коли він отримав адміністративний позов. 27.01.2023 розглядалось п`ять дисциплiнарних проваджень одночасно. Вiдповiдно, повiдомлення про час розгляду дисциплiнарного провадження, яке надано додатком до вiдзиву, було надано ОСОБА_2 тільки одне - для підпису, копію він не отримував, підпис отримання вiдсуrнiй. Повiдомлення не мiстить iнформацii яке дисциплiнарне провадження буде розrлядатись, стосовно якого правопорушника. Не роз`яснений порядок застосування дисциплiнарного стягнення та не роз`ясненi процесуальнi права. Позивач не був iнформований, стосовно якоrо правопорушення буде розглядатись дисциплiнарне провадження, відповiдно йому не було вiдомо про наявнiсть будь-яких документів в дисциплiнарній cпpавi на якi посилається вiдповiдач в вiдзивi на позов. Тобто, йому не були наданi будь-які документи для пiдготовки до захисry за одну добу до початку засiдання дисциплінарної комісії, як того вимагає закон. Kpiм тoro, в cвoii поясненнях, якi він неодноразово надавав адмiнiстрацii СlЗО, він вимагав запросити на комiсiю не тiльки адвоката, але й перекладача. Не розумiючи українського документообiry, він в cвoїх поясненнях про це зазначав, а не подавав oкpeмi заяви, Але, відповідач або їx не читав, або навмисно iгнорував законнi вимоrи Жендубi М.З. Щодо недоцiльностi застосування статтей 134, 135 КВК Украiни, зазначено, що Правил внутрiшнього розпорядку СlЗО та lнструкції, на якi посилається в своєму вiдзивi вiдповiдач, встановлюються та розробляються на пiдставaі Законів Украiни, в тому числi КВК України. Тобто, джерелом походження Правил i lнструкцiй є в тому числі кримiнально виконавче законодавство Украiни. Тому, вважає безпiдставними посилання вiдповiдача на недоцiльнiсть застосування ст. ст. 134, 135 КВК України до її пiдзахисноrо Жендубi М.3.

20 березня 2023 року відповідачем надано до суду письмове заперечення по справі, в якому наголошено на тому, що ув`язненому ОСОБА_1 було оголошено рішення дисциплінарної комісії про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани під його особистий підпис у постанові про накладення стягнення за № 44, та повідомлено про те, що повідомлення у друкованому вигляді допускається так як воно не є з грифом «Таємно» або «ДСК» та складено відповідно до «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України» затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 за № 1769/5. Доводи адвоката, про ознайомлення ув`язненого ОСОБА_1 з «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України» вже після отримання відповідачем позовної заяви, є безпідставними, так як ув`язненим ОСОБА_1 особисто проставлена дата (03.02.2021) та підпис про ознайомлення як на екземплярі на українській мові так і на екземплярі арабською мовою. ОСОБА_1 ніяких письмових заяв не надходило та в усній формі він не повідомляв про те, що він бажає ознайомитись з матеріалами його правопорушення. Всі його звернення були належним чином розглянуті працівниками установи. Присутність перекладача під час проведення засідання дисциплінарної комісії не передбачена. Також зазначено, що під час неодноразових зустрічей адвоката Войцеховської О.Г. з ув`язненим ОСОБА_1 на території установи, адвокат спілкувалась з ним на одинці без присутності перекладача, тому можливо зробити припущення про те, що ОСОБА_1 розуміє та володіє українською та російською мовами, що також підтверджується його письмові заяви. Щодо застосування статтей 134, 135 КВК України зазначено, що ув`язнений ОСОБА_1 не має статусу засудженої особи, яка відбуває покарання, тому застосування до нього статтей 134, 135 КВК України є недоцільним, тоді як до нього застосовуються норми Закону україни «Про переднє ув`язнення» та «Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України» затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 за № 1769/5.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадян Туніської Республіки. Що підтверджується копією посвідки на постійне проживання виданого 15.12.2015 органом 2301, яка додана до справи.

Позивач з 30.01.2021 перебуває під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 30.01.2021 та на момент спору продовжує утримуватись під вартою та рахуватись за Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя (справа № 335/5886/21), що підтверджується копією ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022, яка додана до справи.

03.02.2021 ув`язненого ОСОБА_1 в СІЗО було ознайомлено під особистий підпис з «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України» на українській мові та арабській мові. Що підтверджується копіями Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України з відміткою про ознайомлення від 03.02.2023 на екземплярі українською мовою, та підписом на екземплярі арабською мовою, доданих до справи.

23.01.2023 ОСОБА_1 повідомлено про засідання дисциплінарної комісії установи з приводу допущеного ним порушення встановленого порядку режиму утримання, яке відбудеться 26.01.2023 о 14 - 00 годині. Ув`язненим на повідомлені проставлена відмітка про ознайомлення. Що підтверджене копією повідомлення від 23.01.2023 о 13-00 годині, долученого до справи.

За рапортом в.о. заступника начальника СІЗО з СВПР ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» майора внутрішньої служби З.З. Агасієва від 26.01.2023 з наступним дозволом в.о. начальника СІЗО - начальника арештного дому ДУ «Дапорізький слідчий ізолятор» підполковника внутрішньої служби Д.О. Кандибки 27.01.2023 проведено засідання дисциплінарної комісії державної установи «Запорізький слідчий ізолятор». Під час засідання опрацьовані документи, що і були підставою для ініціювання засідання комісії. Розглянуто п`ять порушень режиму утримання ув`язненим ОСОБА_1 у період часу з 19.01.2023 по 23.01.2023. За результатом засідання дисциплінарною комісією оголошено стягнення за допущене порушення - догана. Рішення комісії підтримали всі члени комісії. Що підтверджується копією Протоколу № 5 від 27.01.2023, копією рапорта № 26 від 19.01.2023 ст. по корпусу ОСОБА_4 , копією рапорту від 19.01.2023 молодшого інспектора ІІ категорії ВРІО Поворознюк Ю.А., копією пояснення від 19.01.2023 ув`язненого ОСОБА_5 , копією довідки про заохочення та стягнення ув`язненого ОСОБА_1 , копією акту про відмову ув`язненого ОСОБА_1 . Писати пояснення від 19.01.2023, копією пояснення від 20.01.2023 ув`язненого ОСОБА_5

ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарного покарання у вигляді догани, оголошено постанову, роз`яснено порядок оскарження накладеного стягнення. ОСОБА_1 не погодився з доганою, про що зазначив письмово в розписці з проставленням підпису та дати.

Що підтверджується копією постанови про накладення адміністративного стягнення № 44 від 27.01.2023, копією розписки від 27.01.2023, що міститься на одному аркуші разом з постановою, які додані до справи.

Таким чином, не погоджуючись із такими діями відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права та свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними чи іншими ознаками.

Відповідно до статті 36 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами та методами, а також несуть ті самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно статті 1 Закону України « Про попереднє ув`язнення» № 3352-ХІІ від 30.06.1993 (зі змінами та доповненнями) надалі Закон № 3352- ХІІ) попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Статтею 4 Закону № 3352-ХІІ передбачено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання. Порядок і термін тримання осіб, взятих під варту, в ізоляторі тимчасового тримання, на гауптвахті, окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України визначаються законодавством України.

Статтею 5 Закону № 3352-ХІІ передбачено, що забезпечення порядку тримання під вартою осіб у місцях попереднього ув`язнення покладається на адміністрацію місць попереднього ув`язнення, яка діє відповідно до цього Закону та інших актів законодавства.

Статтею 6 Закону №3352-ХІІ передбачено, що особи, які перебувають у місцях попереднього ув`язнення, мають обов`язки і права, встановлені законодавством для громадян України, з обмеженнями, що передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Правове становище іноземних громадян і осіб без громадянства, які перебувають у місцях попереднього ув`язнення, визначається законодавством України, що передбачає права і обов`язки цих осіб під час перебування їх на території України, з обмеженнями, які встановлені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не допускається надання будь-яких пільг чи переваг особам, які перебувають у місцях попереднього ув`язнення, залежно від їх расової, національної приналежності, ставлення до релігії, майнового стану, політичних поглядів та минулих заслуг.

Статтею 11 Закону № 3352-ХІІ встановлено, що особам, взятим під варту, харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення надаються безплатно за єдиними нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених статтею 11-1 цього Закону. До особи, взятої під варту, яка заявила про відмову від прийняття їжі, може бути застосовано примусове годування на підставі ухвали слідчого судді, суду, прийнятої за висновком лікаря про те, що такій особі загрожує значне погіршення стану здоров`я та існує очевидна загроза її життю. Застосування примусового годування без ухвали слідчого судді, суду забороняється. Примусове годування має на меті гуманне ставлення до особи, взятої під варту, її прав, честі і гідності та не допускає будь-якого приниження чи тортур стосовно такої особи. Начальник установи попереднього ув`язнення при встановленні факту відмови особи, взятої під варту, від прийняття їжі повинен скласти акт про відмову від прийняття їжі, у якому зазначити причини такої відмови, та протягом однієї доби: письмово поінформувати про це орган досудового розслідування або суд, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження (справа), а також прокурора, захисника; повідомити членів сім`ї (за наявності) особи, взятої під варту, крім випадків, якщо це спеціально заборонено особою, взятою під варту, про що така особа у письмовій формі повідомляє начальника установи попереднього ув`язнення. Особа, взята під варту, яка відмовилася від прийняття їжі, з моменту встановлення такого факту має перебувати під постійним наглядом лікаря. Питання про застосування примусового годування особи, взятої під варту, вирішується судом у порядку, передбаченому законом. Начальник установи попереднього ув`язнення невідкладно інформує Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо прийняття слідчим суддею, судом рішення про примусове годування особи, взятої під варту. Примусове годування є крайнім заходом для збереження життя особи, взятої під варту, і не може бути застосовано у випадках, якщо відмова від прийняття їжі більше не становить загрози її життю або особа, взята під варту, заявила про своє бажання добровільно вживати їжу. Порядок примусового годування, а також умови тримання осіб, взятих під варту, які відмовляються від прийняття їжі, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 15 Закону № 3352 ХІІ до осіб, взятих під варту, які порушують вимоги режиму, адміністрація місця попереднього ув`язнення може застосовувати такі заходи стягнення: попередження або догану; позачергове залучення до прибирання приміщення. Застосовувані до взятих під варту заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування заходів, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність. Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у звязку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніш як через шість місяців з дня вчинення проступку.

Порядок й умови перебування у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО) осіб, які тримаються під вартою, та окремих категорій засуджених врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 14.06.2019 № 1769/5 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18.06.2019 за № 633/33604 (далі - Правила № 1769/5).

Відповідно до глави VІІ розділу 6 Правил №1769/5: Порядок застосування заходів заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених визначається статтями 14, 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та статтями 54, 67-69, 130-135 КВК. Застосування заходів заохочення має на меті здійснення виховного впливу на осіб, до яких ці заходи застосовуються, на основі об`єктивної оцінки додержання ними встановлених правил поведінки.

Правом застосовувати в повному обсязі заходи заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених (за винятком переведення засуджених до приміщення камерного типу (одиночної камери)) користується начальник СІЗО або особа, яка виконує його обов`язки.

Перед накладенням стягнення питання про доцільність застосування стягнення до ув`язнених та засуджених вирішується на засіданні дисциплінарної комісії СІЗО, яка діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини її членів.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник СІЗО, його перший заступник, заступники, а також начальники служб СІЗО, які за своїми посадовими обов`язками безпосередньо спілкуються з ув`язненими та засудженими. Очолює дисциплінарну комісію начальник СІЗО або особа, яка виконує його обов`язки.

На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.

Ув`язнений чи засуджений має бути письмово повідомлений про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За письмовою заявою ув`язненого чи засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Ув`язнений чи засуджений під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії має право користуватися послугами захисника, адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, за власним вибором, який представлятиме його інтереси під час засідання комісії. Якщо ув`язнений або засуджений не має доступу до цих осіб, адміністрація СІЗО зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Матеріали про порушення доповідає на засіданні дисциплінарної комісії начальник відділення соціально-психологічної служби або особа, яка ініціювала притягнення до відповідальності, у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення ув`язненого чи засудженого та його представника, свідків, інших осіб, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності, адміністрації СІЗО, особи, яка ініціювала притягнення до відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії. Результати розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення до засудженого оформлюються відповідним письмовим рішенням.

Під час призначення заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка ув`язненого чи засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення щодо суті проступку. Заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування стягнень, що завдають ув`язненим та засудженим фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, - з дня її завершення, але не пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення. Стягнення у вигляді попередження, догани, позачергового залучення до прибирання приміщення накладається за постановою про накладення дисциплінарного стягнення.

Ув`язнений або засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення до органу виконання покарань вищого рівня, прокурору чи суду, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, якою накладено стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м`яким, стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, якщо посадова особа, якою накладено стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею за відсутності порушення з боку ув`язненого чи засудженого.

Ув`язненому чи засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

Провівши аналіз наведених вище правових норм та фактичних обставин справи, суд встановив наступне.

Термін ув`язнена особа - особа, яка тримається під вартою відповідно до вмотивованого рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесеного відповідно до Кримінального кодексу України та КПК, та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, а також постанови прокурора, прийнятої у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК; особи, щодо яких вироком суду передбачено тримання під вартою до набрання ним законної сили.

Суд погоджується з викладеними відповідачем у відзиві та запереченнях доводами про не вірне застосування до ув`язненого норм Кримінально виконавчого кодексу України, а саме статтей 134, 135 , так як дані норми можливо застосувати тоді коли, особа має статус засудженої особи, а не статус ув`язненої.

Крім того, дані норми можуть бути примінені лише до осіб засуджених судом до позбавлення волі та відбувають покарання в спеціалізованих установах. До ув`язнених осіб, які тимчасово утримуються в Державних Установах «Слідчий ізолятор» застосовуються норми Закону України « Про попереднє ув`язнення» № 3352-ХІІ від 30.06.1993 (зі змінами та доповненнями) та Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» затверджених Наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року № 1769/5.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадян Туніської Республіки. З 30.01.2021 перебуває під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та на момент спору, продовжує утримуватись під вартою і рахується за Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя (справа № 335/5886/21).

Крім цього, судом встановлено, що 03.02.2021 ув`язненого ОСОБА_1 в СІЗО було ознайомлено під особистий підпис з «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України» на українській мові та арабській мові. Що підтверджується копіями правил підписаних ув`язненим та доданих до матеріалів справи. Що не суперечить чинному законодавству та правам ув`язненого.

Так, 23.01.2023 уповноваженими особами СІЗО ув`язненому ОСОБА_1 повідомлено про засідання дисциплінарної комісії установи з приводу допущеного ним порушення встановленого порядку режиму утримання, яке відбудеться 26.01.2023 о 14-00 годині. Ув`язненим на повідомлені проставлена відмітка про ознайомлення. Будь-яких доказів про наявність письмових заяв ув`язненого ОСОБА_1 про відтермінування дати засідання на інший час, сторонами суду не надано. Однак, в матеріалах справи міститься рапорт в.о. заступника начальника СІЗО з СВПР ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» майора внутрішньої сдужби З.З. Агасієва від 26.01.2023 з наступним дозволом в.о. начальника СІЗО - начальника арештного дому ДУ «Дапорізький слідчий ізолятор» підполковника внутрішньої служби Д.О. Кандибки про перенесення дати проведення засідання дисциплінарної комісії державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» на інший день, у зв`язку з вибуттям ув`язненого ОСОБА_1 до суду для прийняття ним участі у судовому засіданні по кримінальній справі. Таким чином, засідання дисциплінарної комісії відбулось не 26.01.2023, а на день пізніше, 27.01.2023.

Однак, відповідач не обґрунтував цю обставину і не надав будь-яких задокументованих доказів, про повідомлення ув`язненненого ОСОБА_1 щодо зміни дати та часу засідання дисциплінарної комісії, що є порушенням встановлених законних приписів.

Крім цього, наявним та встановленим є факт надання ув`язненому ОСОБА_1 можливості скористатись кваліфікованою правовою допомогою адвоката, шляхом телефонного дзвінка захиснику та повідомлення про засідання дисциплінарної комісії з приводу допущеного ОСОБА_1 порушення встановленого порядку режиму утримання, яке відбудеться 26.01.2023 о 14 - 00 годині. Даний факт сторонами по справі не заперечується, що не потребує додаткового доказування відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України.

Так, під час проведення засідання дисциплінарної комісії 27.01.2023 на ньому була й присутньою адвокат ОСОБА_7 , що підтверджується копією протоколу № 5 від 27.03.2023, відомості про присутність на засіданні ув`язненого в протоколі відсутні, відповідач не обґрунтував цю обставину і не надав будь-яких інших письмових доказів, підтверджуючих присутність ОСОБА_1 на засіданні комісії. Лише, в позовній заяві представник позивача адвокат Войцеховська О.Г. вказала, що на засіданні ОСОБА_1 заявляв про не роз`яснення йому керівництвом установи Правил поведінки ув`язнених і засуджених у слідчих ізоляторах мовою, якою він володіє, відмови у наданні перекладача, що є порушенням норм чинного законодавства.

З аналізу правових норм, які регулюють спірні відносини, судом не встановлено обов`язку на засідання дисциплінарної комісії запрошувати за клопотанням ув`язненого, перекладача чи іншого фахівця, окрім адвоката. Однак суд, враховуючи принцип «рівності можливостей», згідно з яким кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості і жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом, наголошує на тому, що всі рівні перед законом, і права людини не можуть бути порушені, шляхом їх обмежень.

Тому, враховуючи, що норми Конвенції про захист прав та основоположних свобод , а також рішення Європейського суду з прав людини, як правові норми визнані та застосовуються на території Ураїни, суд наголошує на тому , що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Брозічек проти Італії» зазначив, що якщо в перекладі відмовлено, на органах влади лежить відповідальність довести, що обвинувачений достатньо володів мовою суду.

В справі «Кускані проти Сполученого Королевства» Європейським судом з прав людини зауважено, що суд зобов`язаний виявити належну старанність, установлюючи, що відсутність перекладача не перешкоджає повноцінній участі заявника у важливих для нього питаннях.

З таких підстав, суд ставить під сумнів законності прийнятого рішення комісією, при наявності порушень процедури проведення та документування засідання дисциплінарного провадження проведеного 27.01.2023 і задокументованого в протоколі № 5 та постанові № 44 про накладення дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд зазначає, що рішення про притягнення ув`язненого ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді догани прийнято одноголосно всіма чланами дисциплінарної комісії, що задокументовано в протоколі засідання дисциплінарної комісії № 5 від 27.01.2023. Таким чином, ув`язненого ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарного покарання у вигляді догани, оголошено постанову, роз`яснено порядок оскарження накладеного стягнення. ОСОБА_1 не погодився з доганою, про що зазначив письмово в розписці з проставленням підпису та дати.

Однак, вимога глави VІІ розділу 6 пункту 7 аб. 2 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» затверджених Наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року № 1769/5 уповноваженими особами ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» не була виконана, а саме: «вручення протягом трьох робочих днів ув`язненому копії рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості його оскарження», а тому відповідач не обґрунтував цю обставину і не надав суду будь-яких підтверджуючих доказів, то в таких діях вбачається протиправність, що призводить до порушення конституційних прав ув`язненого та позбавляє його права на оскарження вище зазначеного рішення.

Отже, на думку суду, має місце суперечності та не відповідності встановленим нормам законодавства прийнятих рішень за результатами засідання дисциплінарної комісії установи від 27.01.2023 з приводу допущеного ув`язненим ОСОБА_1 порушення встановленого порядку режиму утримання, а тому позовні вимоги, щодо визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач не довів того, що є встановлені Правилами підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення режиму тримання ув`язнених.

Відтак, суд вважає, що відповідач безпідставно застосував до позивача захід стягнення у вигляді оголошення догани, за порушення правил тримання ув`язнених.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

За наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної Установи «Запорізькій слідчий ізолятор» (69000, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 36, ) про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 44 начальника Державної установи "Запорізький слідчий ізолятор" від 27 січня 2023 року про накладення на ув`язненого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 14 серпня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький