Справа № 120/4829/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 серпня 2023 р. Справа № 120/4829/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на підставі рішення суду відповідачем 22.12.2022 року здійснено перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 02.04.2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 45 днів відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року. Разом з тим, відповідачем не виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату сум вказаного грошового забезпечення, що, на думку позивача, вказує на протиправну бездіяльність військової частини, у зв`язку з чим 21.03.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення.

Листом від 31.03.2023 р. № 350/118/964/пс відповідач відмовив у здійсненні виплати компенсації втрати частини доходів.

Тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Оскільки позивач не звертався зі відповідними заявами чи рапортами, то він погодився з визначеними в наказі грошовими виплатами.

На думку відповідача, наявність у позивача можливості стягувати з відповідача надмірні грошові суми як відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні спотворює її дійсне правове призначення та перетворюється на надмірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків службовцем.

Крім того, відповідач вважає, що оскільки виплата коштів індексації грошового забезпечення була здійснена на виконання рішення суду та носила разовий характер, то вона не підпадає під дію Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати ".

Враховуючи викладене, представник відповідача просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Крім того, відповідач зазначає, що даний адміністративний позов слід залишити без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, оскільки позивач вже подавав до військової частини НОМЕР_1 адміністративний позов в справі №120/10962/22, де просив суд прийняти рішення про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 02.04.2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 45 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, а саме за період з 29.01.2020 по день фактичної виплати перерахованих та виплачених сум.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого офіцера відділу технічного забезпечення військ зв`язку та інформаційних систем штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 30 березня 2020 року № 203 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02 квітня 2020 року № 64 позивача з 02 квітня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області.

Оскільки при звільненні позивач не отримав повного розрахунку, зокрема, за період з 29.01.2020 року по день звільнення відповідач неправильно встановив розмір посадового окладу та окладу за військове звання, що призвело до виплати грошового забезпечення та інших виплат при звільненні у значно меншому розмірі, а саме: обрахунок грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 по 02.04.2020 (день виключення зі списків особового складу частини у зв`язку з звільненням з лав Збройних Сил України) здійснено із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, тому за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року у справі № 120/18732/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 02.04.2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 45 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного судового рішення відповідач 22.12.2022 року здійснив виплату перерахованого грошового забезпечення позивача в сумі 80425,50 грн.

Разом з тим, при виплаті суми перерахованого грошового забезпечення відповідачем не виплачено компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

21.03.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення.

Листом від 31.03.2023 р. № 350/118/964/пс відповідач відмовив у здійсненні виплати компенсації втрати частини доходів.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (Закон №1282-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ч. 2 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок №1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (Закон № 2050-ІІІ) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Тобто, індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

При цьому, використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу в повному обсязі грошового забезпечення в належному розмірі ( невчасної виплати ), суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/18732/21-а за період 29.01.2020 - 22.12.2022 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/18732/21-а за весь час затримки виплати - з 29.01.2020 по 22.12.2022.

Стосовно доводів представника відповідача про залишення даної позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.03.2023 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд встановив, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої коштів за весь час затримки виплати. У свою чергу відповідач своїм рішенням (листом, повідомленням) не відмовляв позивачу у виплаті такої компенсації.

Отже, суд дійшов висновку, що оскільки відповідно до ст. 7 Закону № 2050-ІІІ саме відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку та враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159, а відповідач не відмовляв у виплаті такої компенсації, що випливає із поданих сторонами заяв по суті справи (позову та відзиву), суд прийшов до переконання, що право особи наразі порушено не було, а відтак звернення позивача до суду з цим позовом є передчасним.

Таким чином, у справі № 120/10962/22 судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату сум перерахованого грошового забезпечення за спірний період, як передчасних, у зв`язку із відсутністю факту відмови суб`єкта владних повноважень на звернення позивача у здійсненні виплати такої компенсації.

Разом з тим, як уже встановлено судом в цій справі, 21.03.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення.

Листом від 31.03.2023 р. № 350/118/964/пс відповідач відмовив у здійсненні виплати компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, з врахуванням висновків, наведених в рішенні суду в справі № 120/10962/22, позивач вчинив дії щодо досудового врегулювання даного спору, однак отримав відмову від відповідача, що і стало підставою для звернення до суду з новим позовом, який є предметом розгляду у справі № 120/4829/23.

Отже, суд доходить висновку, що справи № 120/10962/22 та № 120/4829/23 не пов`язані між собою підставами звернення до суду, оскільки у справі № 120/10962/22 предметом оскарження була бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації витрати частини доходів за несвоєчасну виплату сум грошового забезпечення позивачу за період з 29.01.2020 по день фактичної виплати перерахованих та виплачених сум. В свою чергу, у справі № 120/4829/23 предметом оскарження є фактично відмова військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо виплати компенсації витрати частини доходів за несвоєчасну виплату сум грошового забезпечення позивачу за період з 29.01.2020 по день фактичної виплати перерахованих та виплачених сум, оформлена листом від 31.03.2023 року № 350/118/964/пс, яка надана на письмове звернення позивача та, яка не була предметом розгляду у справі № 120/10962/22, у зв`язку із її відсутністю на момент розгляду вказаної справи.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату сум грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 02.04.2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 45 днів відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року за період з 29.01.2020 до 22.12.2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою сум грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 02.04.2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 45 днів відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, за період з 29.01.2020 до 22.12.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна