Справа № 400/292/23
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 р. № 400/292/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,Миколаїв,54008,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день);

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день);

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату відповідачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з врахуванням його стажу роботи, який дає право на відставку: половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день), виходячи з відсоткового розміру 86% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно з довідкою Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020 № 8-15/45/2020 з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 11.10.2017 він суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до вимог Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». З 19.02.2020 йому проведено перерахунок пенсії на виконання рішення суду, але при перерахунку відповідач врахува лише 34 роки стажу та не зарахував до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день), визначивши процент нарахування 78% замість 86% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Такі дії позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 20.01.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження відповідно до вимог ст.260 КАС України (без виклику сторін в судове засідання) та запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки щомісячне грошове утримання позивачу призначено на підставі ст.137 Закону України Про судоустрій та статус суддів, відповідно до якої до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді, арбітражу, судді КСУ, члена ВРП, РВЮ, ВККС. Зарахування іншої діяльності до стажу роботи судді, чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання розраховано відповідно до ст.137 з урахуванням стажу роботи на посаді судді .

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідив докази, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 05.05.1973 по 17.06.1975 проходив строкову службу в Збройних силах СРСР.

В період з 01.09.1975 до 26.06.1979 проходив навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського.

Позивач перебуває на обліку у Відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що призначене з 11.10.2017 відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402), у зв`язку з відставкою.

З 19.02.2020 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 400/3687/20 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому Стаж роботи на посаді судді позивача відповідачем розраховано відповідно до ст. 137 Закону № 1402 і складає 34 роки 8 місяців 23 дні, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці склав 78% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач 24.02.2021 звернувся із заявою до відповідача щодо добровільного виконання рішення і з відповіді на цю заяву позивач дізнався, що йому розраховано довічне грошове утримання з 78% і не зараховано період військової служби та половину навчання.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених цією статтею.

Однією з підстав звільнення судді відповідно до п.4 ч.6 ст.126 Конституції України є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

У рішенні №10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року Конституційний Суд України, серед іншого, зазначив, що […] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання .

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України Про Вищу раду правосуддя.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів № 1402- VIII від 02.06.2016р.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402- VIII від 02.06.2016р. ( в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) передбачено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч.2 ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Згідно із ч.3 ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ч.4, ч.5 цієї ж статті визначено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, за вибором судді у відставці може виплачуватися або пенсія згідно з ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи. Правила визначення стажу роботи судді, ще закріплені у ст. 137 Закону від 02.06.2016 року №1402-VIII застосовуються виключне до суддів призначених (обраних) на посаду після набрання чинності цим Законом, якщо ж суддя призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом від 02.06.2016 року № 1402-VIII (набрав чинності: 30.09.2016 року) і виходить у відставку після набрання ним чинності, то застосуванню підлягають норми абз. 4 п. 34 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, згідно з якими, судді зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, ще діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Згідно з частинами другою та п`ятою статті 129 Закону №2453-VI (чинного з 30 липня 2010 року) суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини першої статті 131 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII Перехідні положення Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У зв`язку із чим, необхідне звернути увагу на те, що наступним законом, який визначав статус суддів, був Закон України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992 року, Згідно із частиною першою ст. 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 року №Ік/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддівта втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28.06.1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Перехідні положення Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Із змісту п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді №865 від 03.09.2005р. вбачається, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах, на посаді слідчого відділу внутрішніх справ та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Зокрема, Законом СРСР від 12.07.1967р. Про загальний військовий обов`язок : Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановок Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 р. № 193, було передбачено зарахування час перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991р. №1545 XXII Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства Україні на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, як не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року (зі змінами та доповненнями) Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплаті пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхні: сімей встановлено порядок обчислення вислуги років.

Пунктом 1 вказаної Постанови встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово - Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, як відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Також, частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, час проходження позивачем строкової військової служби мав бути повністю зарахований відповідачем до стажу роботи на посаді судді, і за цією нормою.

Таким чином, період половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день), повинні бути зараховані до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тобто, позивача стаж роботи на посаді судді (38 років) є розрахованим та підтверджується належними й допустимими документами, які є чинними та мають юридичне значення для відповідача під час визначення процентного співвідношення його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із суддівською винагородою.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №498/337/17, від 07 вересня 2020 року у справі №426/14458/16.

Крім того, щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 % суддівської винагороди, суд зазначає наступне.

Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Системний аналіз вказаної норми не вбачає обмеження щодо розміру відсоткового значення суддівської винагороди.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII повинен становити 86 відсотків (50 % за 20 років + 36% за 18 повних років роботи на посаді судді понад 20 років) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

Позивач просить стягнути з відповідача 2147,20 грн судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 640/194/98/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тому, зважаючи на незначний обсяг матеріалів справи (поданих позивачем доказів), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, з урахуванням того, що позов задоволено частково, справа розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Судовий збір розподіляється відповідно ст.139 КАС України та підлягає поверненню позивачу в сумі 2147,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) щодо незарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день).

4 Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з врахуванням його стажу роботи, який дає право на відставку: половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 до 26.06.1979 (1 рік 10 місяців 28 днів) та періоду проходження строкової військової служби в армії з 05.05.1973 по 17.06.1975 (2 роки 1 місяць 21 день), виходячи з відсоткового розміру 86% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно з довідкою Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2020 № 8-15/45/2020 з урахуванням фактично виплачених сум.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов