Справа № 400/6486/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 р. № 400/6486/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

про:визнання протиправним та скасування рішення, викладене у листі від 29.03.2023 № 5520-3461/Н-02/8-1400/23; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні (поновленні) позивачці пенсії за віком, викладене у листі від 29.03.2023 № 5520-3461/Н-02/8-1400/23;

зобов`язання відповідача провести перерахунок та призначення (поновлення) виплати позивачці пенсії з віком та виплатити позивачці пенсію за останні 3 роки до дати поновлення пенсії, при цьому здійснити одночасну виплату за 12 місяців.

Позов позивачка обґрунтувала тим, що вона має право на поновлення виплати їй пенсії незалежно від обставини неможливості, на сьогоднішній день, витребувати пенсійну справу, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України.

У відзиві на позовну заяву від 10.07.2023 відповідач заперечив проти позову і просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Відзив аргументовано тим, що:

лист відповідача від 29.03.2023 № 5520-3461/Н-02/8-1400/23, в якому надано роз`яснено норми права щодо поновлення виплати пенсії в розумінні пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не є рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, оскільки цей лист безпосередньо не породжує для позивачки прав чи обов`язків;

позивачкою не надано органам Пенсійного фонду України доказів того, що органами пенсійного забезпечення Російської Федерації припинена виплата їй пенсії;

рішення щодо поновлення виплати пенсії за останні 3 роки до дати поновлення пенсії з здійсненням одночасної виплати за 12 місяців відповідачем не приймалось, то вимога позивачки про виплату пенсії за останні 3 роки до дати поновлення пенсії, з здійсненням одночасної виплати за 12 місяців, є передчасною.

У відповіді на відзив від 13.07.2023 позивачка підтримала свої позовні вимоги, заперечивши проти аргументів відповідача, зазначивши, що:

вона подавала до відповідача заяву про призначення їй пенсії;

відсутність пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивачка не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю її пенсійної справи, оскільки протилежне позбавляє позивачку права на відновлення виплати їй пенсії;

позовна вимога про виплату пенсії за останні 3 роки до дати поновлення пенсії зі здійсненням одночасної виплати за 12 місяців не є передчасною, оскільки є похідною від вимоги про поновлення (призначення) пенсії за віком і розглядається одночасно із первісною вимогою.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн або документів, які підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

12.06.2023 через канцелярію суду надійшла заява представника позивачки про виправлення недоліків позовної заяви, до якої додано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків позивачки станом на 07.06.2023.

Крім цього, у позовній заяві позивачка заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

12.06.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про звільнення позивачки від сплати судового збору за подання позовної заяви, відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.07.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про витребування у позивачки доказів, а саме: копії документів щодо припинення виплати їй пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 про витребування доказів надіслана на електронну пошту представника позивачки, яку він зазначив у позовній заяві. Отримав він вказану ухвалу 08.08.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

09.08.2023 представник позивачки подав до суду заяву, в до якої не додав витребувані судом докази. Натомість в цій заяві він зазначив, що позивачка припинила отримувати пенсію в органах російської федерації з серпня 2020 року, тобто з моменту виїзду на підконтрольну Україні територію. Органами пенсійного забезпечення російської федерації жодних документів щодо припинення виплати пенсії не видавалось. До цієї заяви додано заяву-підтвердження позивачки від 08.08.2023 про те, що вона не є громадянкою держави-окупанта і має виключно громадянство України, а також що вона не перебуває на обліку, як отримувач пенсії, в органах пенсійного забезпечення російської федерації. Пенсію в АР Крим припинила отримувати з серпня 2020 року, тобто після виїзду на підконтрольну державі України територію.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

В 2009 році позивачці призначено виплату пенсії за віком, що підтверджується пенсійний посвідченням серія НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.06.2021 № 4802- зареєстрованим місцем проживання позивачки є м. Керч Автономної Республіки Крим, а фактичним місцем проживання м. Миколаїв Миколаївської області.

Згідно з абзацом третім частини другої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

З 20.02.2014 позивачка проживала на тимчасово окупованій території України.

У позовній заяві позивачка зазначила, що з 18.03.2014 Пенсійний фонд України припинив виплату їй пенсії.

У 2020 році позивачка переїхала з тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим на територію Миколаївської області.

28.02.2023 позивачка звернулась до відповідача із заявою з проханням провести перерахунок та поновити їй виплату пенсії за віком, виплатити їй пенсію за останні 3 роки до дати поновлення пенсії, здійснивши одночасно виплату за 12 місяців.

Листом від 29.03.2023 № 5520-3461/Н-02/8-1400/23 відповідач повідомив позивачку про те, що внаслідок введення воєнного стану на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 24.02.2022 запити про витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації не надсилаються. У зв`язку з цим вирішити питання щодо прийняття рішення про поновлення їй пенсії можливо за умови надання сформованої належним чином пенсійної справи, в тому числі з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Вважаючи таку відмову відповідача у призначенні (поновленні) їй пенсії незаконною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац перший частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

З вищевикладеного слідує, що внутрішньо переміщені особи, які є громадянами України, мають право на поновлення виплати пенсії, у разі відсутності підстав для її припинення, з виплатою за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Суд встановив, що позивачка є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 , виданим 2-м відділом Керченського МУГУ МВС України в Криму 08.07.1997.

У 2009 році позивачці призначено виплату пенсії за віком (пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 ).

З 18.03.2014 виплата їй пенсії припинено у зв`язку з її проживанням на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до довідки від Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.06.2021 № 4802- зареєстрованим місцем проживання позивачки є м. Керч Автономної Республіки Крим, а фактичним місцем проживання м. Миколаїв Миколаївської області.

Таким чином, позивачка, як внутрішньо переміщена особа, має право на поновлення виплати пенсії за віком, у разі відсутності підстав для її припинення, з виплатою з минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Згідно з абзацом 1 та 9 пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Пунктом 4.12 Порядку 22-1 зазначено, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем фактичного проживання пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем фактичного проживання.

Як стверджує позивачка у позовній заяві і підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, пенсію за віком позивачці було призначено органами Пенсійного фонду України, що знаходились на території Автономної Республіки Крим.

У листі від 29.03.2023 № 5520-3461/Н-02/8-1400/23 та у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у зв`язку із введенням 24.02.2022 воєнного стану на території України листування з Російською Федерацією припинено, що унеможливлює отримання органами Пенсійного фонду України документального підтвердження припинення виплат пенсії позивачці в Російській Федерації.

Поряд з цим, у заяві від 08.08.2023 представник позивачки зазначив, що органами пенсійного забезпечення російської федерації жодних документів щодо припинення виплати пенсії не видавалось. До цієї заяви представник позивачки додав заяву-підтвердження, підписану позивачкою 08.08.2023, про те, що вона з серпня 2020 року не отримує пенсію в органах пенсійного забезпечення російської федерації.

Таким чином, з об`єктивних підстав на сьогодні ні відповідач, ні позивачка не мають змоги отримати пенсійну справи позивачки, що знаходиться на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим.

Механізм поновлення виплат пенсій громадянам України, пенсійні справи яких знаходяться на тимчасового окупованій території України, в умовах дії воєнного стану чинним законодавством не встановлений.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з висновком ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

З огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку, що позивачка не повинна нести негативні для себе наслідки у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день органи державної влади не врегульовали механізм поновлення виплати пенсій, які були призначенні органами Пенсійного фонду України, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях.

Крім цього, Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення (постанови від 10.12.2020 у справі № 200/3663/16-а, від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17 тощо)

Відтак бездіяльність відповідача щодо непоновлення позивачці виплати пенсії за віком є протиправною, і відповідач зобов`язаний був поновити виплату їй пенсії.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відтак поновлення виплати пенсії має прямим своїм наслідком обов`язок органу Пенсійного фонду України виплатити особі пенсію за відповідний минулий час. Отже, така позовна вимога позивачки є похідною від вимоги про поновлення виплати їй пенсії і, відповідно, не є передчасною.

Отож твердження відповідача про передчасність цієї позовної вимоги є необґрунтованим.

Поряд з цим, позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення відповідача, викладене у листі від 29.03.2023 № 5520-3461/Н-140/23, не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Поряд з цим, лист відповідача від 29.03.2023 № 5520-3461/Н-140/23 носить інформаційних характер, у ньому відповідач надав відповідь на відповідне звернення позивачки, і він не породжує для неї прав чи обов`язків.

Отож лист не може бути визнаний незаконним та / або бути скасованим.

Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непоновлення позивачці виплати пенсії за віком.

Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 позивачку звільнено від сплати судового збору. Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновлені виплаті їй пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; ) провести перерахунок та поновити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) пенсію за віком та виплатити їй пенсію за останні 3 роки до дати поновлення пенсії, при цьому здійснити одночасну виплату за 12 місяців.

4. У решті позовних вимогах відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 11 серпня 2023 року