Справа № 380/8047/23
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року

справа №380/8047/23

провадження № П/380/8116/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ),з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 року № 15 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. в) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 22.03.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. в) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 22.03.2023 року.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 22 березня 2023 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою встановленого зразка та необхідними документами за призначенням пенсії за вислугу років. Однак, рішенням від 28.03.2023 року № 15 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовив у задоволенні такої заяви у зв`язку з тим, що станом на 11.10.2017 року стаж за вислугу позивача складає 17 років 2 місяці 2 днів, а стаж за вислугу років відповідно до довідки від 28.02.2023 року № 23/02-129 у розмірі 4 роки 9 місяців не зараховується оскільки відсутній підпис бухгалтера. З таким рішенням категорично не згоден, вважає його неправомірним. Вважає, що на день звернення позивача до відповідача слід застосовувати редакцію пункту "в" статті 54 Закону № 1788-XII, якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах. У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена в пунктах "а" і "б" цієї статті. На підставі вищевикладеного спеціальний стаж за вислугою років позивача при зверненні за призначенням пенсії складає 27 років 7 місяців 20 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також усі докази/належним чином завірені копії документів на спростування вимог позовної заяви.

09.05.2023 за вх.№9701ел від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що згідно положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В той же час, слід зазначити, що записи в трудовій книжці не завжди відображають характер роботи з особливо шкідливими умовами праці, то органами Пенсійного фонду приймаються уточнюючі довідки, в яких зазначається характер такої роботи. Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (робота протягом повного робочого дня), для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємства або організації (додаток № 5). У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування або їх номери, до якого включається період роботи, первинні документи за час виконання, на підставі яких видана зазначена довідка. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж Позивача на дату звернення становив 32 роки 02 місяця 18 днів, спеціальний стаж роботи за вислугу років становить 17 років 02 місяця 02 дні. У свою чергу, до страхового стажу роботи не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1990 згідно диплому від 13.08.1990, оскільки прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним, період навчання перетинається з військовою службою. Окрім того, до спеціального стажу роботи не зараховано період роботи згідно довідки від 28.02.2023 № 23/02-129, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 (засвідчена підписами двох осіб) не містить підпису головного бухгалтера. За таких обставин, оскільки спеціальний стаж роботи за вислуту років не підтверджений в установленому порядку, право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону № 1788 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 у позивача відсутнє.

Ухвалою суду від 22.06.2023 витребувано у ОСОБА_1 довідки форми ОК-5 та ОК-7; докази (заяву з якою звертався) до пенсійного органу, архівні довідки про підтвердження наявного стажу щодо довідки 23/02-129 від 28.02.2023, встановленої форми.

26.06.2023 за вх.№47280 від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Ухвалою суду від 27.06.2023 залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ).

11.07.2023 за вх.№52143 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що законодавством не передбачена обов`язковість надання уточнюючих довідок про характер роботи, вони надаються лише в тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні записи. Відповідно до абз. 2 п.п. б п. 3 постанови КМУ № 418 від 21.07.1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» право на пенсію за вислугу років мають інженери, техніки, механіки, оператори та експериментатори всіх найменувань.

13.07.2023 за вх.№52762 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно наданих до заяви документів про стаж та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж Позивача на дату звернення складає 32 роки 02 місяця 18 днів, спеціальний стаж роботи за вислугу років становить 17 років 02 місяця 02 дні. До страхового стажу роботи не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1990 згідно диплому від 13.08.1990, оскільки прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним, період навчання перетинається з військовою службою. До спеціального стажу роботи не зараховано період роботи згідно довідки від 28.02.2023 №23/02-129, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 (засвідчена підписами двох осіб) не містить підпису головного бухгалтера. Звернув увагу, що у заяві про призначення пенсії за вислугу років від 22.03.2023 № 2660 дата народження « 01.03.1969 не відповідає паспортним даним позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки спеціальний стаж роботи за вислугу років не підтверджений в установленому порядку.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

22.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФ України у Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області прийнято рішення від 28.03.2023 №15, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, про що повідомлено заявника листом.

Відповідно до вказаного рішення, до страхового стажу роботи не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1990 згідно диплому від 13.08.1990, оскільки прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним, період навчання перетинається з військовою службою. До спеціального стажу роботи не зараховано період роботи згідно довідки від 28.02.2023 №23/02-129, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 (засвідчена підписами двох осіб) не містить підпису головного бухгалтера.

Вважаючи зазначене рішення протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з приписами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Закону №1788-XII, працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою-третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: а) працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1976 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися з 1 січня 1971 року по 30 червня 1971 року; 45 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1971 року по 31 грудня 1971 року; 46 років - які народилися з 1 січня 1972 року по 30 червня 1972 року; 46 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1972 року по 31 грудня 1972 року; 47 років - які народилися з 1 січня 1973 року по 30 червня 1973 року; 47 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1973 року по 31 грудня 1973 року; 48 років - які народилися з 1 січня 1974 року по 30 червня 1974 року; 48 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1974 року по 31 грудня 1974 року; 49 років - які народилися з 1 січня 1975 року по 30 червня 1975 року; 49 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1975 року по 31 грудня 1975 року; 50 років - які народилися з 1 січня 1976 року.

У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї статті.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу», від 21 липня 1992 року №418 (далі по тексту - Постанова №418), якою затверджені Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу; Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації; Перелік посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років; Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам, які управляють повітряним рухом і мають відповідне посвідчення.

Згідно з Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, до таких посад віднесені:

авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань;

майстри всіх найменувань;

інженери всіх найменувань;

начальники цехів, змін, дільниць, служб, груп по технічному обслуговуванню повітряних суден та інших літальних апаратів.

Право на пенсію за вислугу років мають зазначені в цьому Переліку працівники, які безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (крім працівників, зайнятих на зазначених роботах поза аеродромними умовами в спеціально обладнаних приміщеннях) на підприємствах, в об`єднаннях, льотно-випробних (контрольно-випробних) підрозділах військових частин і підприємств системи Міністерства оборони, МВС і КДБ колишнього Союзу РСР, Міністерства Оборони, МВС і СНБ України (вільнонайманий склад), науково-дослідних та авіаційно-спортивних організаціях, а також у льотних і навчально-льотних загонах навчальних закладів авіації.

Зайнятість зазначених працівників на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років, підтверджується довідками, виданими відповідними підприємствами, об`єднаннями й організаціями.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №404/7457/16-а (адміністративне провадження №К/9901/37284/18).

Відповідно до оскаржуваного рішення, до спеціального стажу роботи не зараховано період роботи згідно довідки від 28.02.2023 № 23/02-129, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 (засвідчена підписами двох осіб) не містить підпису головного бухгалтера.

Відповідно до вказаної довідки, ОСОБА_1 займав посади:

- інженера категорії «А» служби забезпечення ТО з 19.05.2011 по 31.12.2012;

- інженера категорії «В» служби забезпечення ТО з 01.01.2013 по 30.04.2016;

- інженера категорії «В2» служби забезпечення ТО з 01.05.2016 по 31.03.2017»;

- інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО з 01.04.2017 по 22.06.2020.

Крім цього, відповідно до довідки «Про уточнення особливого характеру роботи, необхідних для нарахування пенсії за вислугу років» від 02.08.2007 №11-00-73, виданої Державним Авіапідприємством «Львівські авіалінії», позивач у період з 20.02.1990 по 02.08.2007 працював у ДАП «Львівські авіалінії» на посадах: авіамеханіка-стажера АТБ (авіаційно-технічної бази), авіамеханіка, авіаційного техніка з приладів та електроустаткування АТБ, техніка з технічного обслуговування ПС (АіРЕО) категорії С АТБ. Загальний стаж роботи на цих посадах складає 17 років 05 місяців 12 днів.

Вказане підтверджується також записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 .

Крім цього, відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 , 06.08.2007 позивач прийнятий в інженерно-авіаційну службу на посаду техніка авіаційного з експлуатації ПС(АіРЕО) категорії С по строковому трудовому договору.

01.11.2007 переведений на постійну роботу на вищевказаній посаді.

03.07.2009 переведений в.о. інженера з експлуатації ПС(АіРЕО) ІАС.

18.05.2011 звільнений з роботи за власним бажанням.

Всього спеціальний стаж, що зазначений у трудовій книжці, становить більше 30 років 04 місяців.

Відповідачем не зараховано до спеціального стажу період роботи з 19.05.2011 до 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів», яка передбачена Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 виклав висновок про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення».

З огляду на викладене, посада працівника інженерно - технічного складу, яка віднесена до переліку посад, визначених Постановою КМУ №418, відтак позивач має необхідний вік та вислугу років, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону №1788-XII.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, з аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що використання норм Порядку № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. При цьому, обов`язок по наданню вказаних довідок покладено на заявника, а орган, що призначає пенсію в свою чергу зобов`язаний здійснити перевірку наданої довідки.

Трудова книжка не містить інформації про те, що позивач працював на вищезазначених роботах не повний робочий день.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону №1788-XII, діяв неправомірно, у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 року № 15 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. в) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років з 22.03.2023, суд зазначає наступне.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону № 1058-IV, з урахуванням висновку суду.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «llascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Згідно частини 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає також, що постановою Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020 внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, якою передбачено застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Суд зазначає, що порушення права позивача фактично зводиться до того, що відповідачем, не зараховано до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 19.05.2011 по 22.06.2020.

З метою захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 року № 15 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. в) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі заяви про призначення пенсії від 22.03.2023 з урахуванням висновків суду зазначених у рішенні, зарахувавши до спеціального стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 19.05.2011 по 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів».

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Саме такий спосіб є достатнім, необхідним та ефективним для захисту порушеного права позивача.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з кожного відповідача у розмірі 536,8 грн. (по 268,40 грн з кожного відповідача) на користь позивача, оскільки останнім при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір 1073,60 гривень.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, )про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 року № 15 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі заяви про призначення пенсії від 22.03.2023 з урахуванням висновків суду зазначених у рішенні, зарахувавши до спеціального стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 19.05.2011 по 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) 40 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна