Справа № 160/6686/23
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2023 року Справа № 160/6686/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням уточнень, в якій просить:
- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 по винесенню наказу та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 266 від 22.09.2022 про самовільно залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 та виключення його з котлового, грошового та матеріального забезпечення та про увільнення його з займаної посади та переведення у розпорядження командира частини.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 з 10.05.2022 проходив військову службу в зв`язку з мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 . Під час несення військової служби 10.09.2022р. в зоні бойових дій біля с. Спірного ОСОБА_1 отримав поранення. 20.09.2022р. на підставі довідки лікаря медичної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 отримав звільнення від службових обов`язків на 5 діб та за вказівкою лікаря і з відома командира роти виїхав із зони бойових дій для подальшого лікування. З 26.09.2022 по 13.10.2022 проходив лікування у КП «Новомосковська районна лікарня інтенсивного лікування». Діагноз: ЗТГК. Перелом ІХ-Х ребер лівобіч. Забій лівої нирки. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 266 від 22.09.2022 сержанта ОСОБА_1 з 21.09.2022 оголошено дезертиром (особою, що самовільно залишила військову частину) та знято з грошового, матеріального та котлового забезпечення. Визнаючи спірним наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення 18.01.2023, відповідачем порушено положення ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII та Порядку №260, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він не погоджується з доводами позивача, заперечує проти позовних вимог та в їх задоволенні просить відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що ОСОБА_1 під час несення військової служби в зоні бойових дій біля с. Спірного отримав бойове травмування 10.09.2022 та з 11.09.22 по 19.09.2022 перебував на лікуванні НОМЕР_2 у зв`язку з травмуванням. Після закінчення лікування та одужання прибув до військової частини. 20.09.22 було зафіксовано факт звернення позивача до медичної роти частини, у зв`язку з чим, позивачу було надано звільнення від виконання службових обов`язків на 5 днів. (звільнення від фізичних навантажень, від несення караульної служби, нарядів). Будь якого іншого направлення на лікування позивачеві надано не було. Звільнення медичної частини від виконання службових обов`язків не є дозволом на залишення місця розташування підрозділу. Крім того, відповідач зазначає, що 13.10.22р. позивачем пройдено військово-лікарську комісію при військовому госпіталі МОУ в/ч НОМЕР_3 та його визнано придатним до військової служби та згідно з рекомендаціями ВЛК потребував відпустки на 30 календарних днів (Травма: легка). Після закінчення лікування та проходження ВЛК ОСОБА_1 до військової частини не повернувся, будь-яких медичних документів командуванню частини не надав, будь-яких документів на відпустку (відпускний квиток) не отримував. Таким чином, з 13.10.2022 року по теперішній час командуванню частини невідоме місце перебування ОСОБА_1 .
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній підтримав обґрунтування викладені в позовній заяві, просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
У зв`язку з перебуванням судді Турлакової Н.В. з 03.07.2023р. на лікарняному та у відпустці, рішення суду прийнято першим робочим днем 24.07.2023р.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, згідно наказу начальника Новомосковського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області №108 від 09.05.2022 (по строковій службі) сержанта ОСОБА_1 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони Новомосковського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, призначено наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05.05.2022 № 55-рс (по особовому складу) на посаду головного сержанта стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №129 від 10.05.2022р., копія якого наявна в матеріалах справи, сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командиром військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 05.05.2022 за № 141 (м. Курахове), призначено на посаду головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915А, який прибув з Новомосковського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області, з 10.05.2022 зараховано до списків особового складу.
10.09.2022р. під час несення військової служби в зоні бойових дій біля с. Спірного ОСОБА_1 отримав бойове травмування та з 11.09.22 по 19.09.2022 перебував на лікуванні у хірургічному відділені в/ч НОМЕР_2 .
20.09.2022р. на підставі довідки лікаря медичної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 , позивач отримав звільнення від службових обов`язків на 5 діб.
Згідно Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2022 № 266, сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, зняти з усіх видів забезпечення з 21 вересня 2022 року, а з продовольчого забезпечення з 23 вересня 2022 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. Вилучити зі складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
З 26.09.2022р. по 13.10.2022р. проходив лікування у Комунальному підприємстві «Новомосковського районна лікарня інтенсивного лікування». Діагноз: «ЗТГК. Перелом ІХ-Х ребер лівобіч. Забій лівої нирки», що підтверджується випискою №7514, копія якої наявна в матеріалах справи.
В довідці КП «Новомосковська ЦР ЛІЛ» №114 від 13.10.2022р., за результатами проведеного 13.10.2022р. медичного огляду ВЛК ОСОБА_1 зазначено, що травма відноситься до легкої. На підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб: потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 № 274, сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади та зрахувано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , як такого, що скоїв дезертирство, з 30 вересня 2022 року.
Згідно Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.11.2022 р. № 1801 «Про підсумки службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_1 , на підставі п. 14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, сержанта ОСОБА_1 зараховано у розпорядження, як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення військовослужбовця у частину, знято з усіх видів забезпечення з 21.09.2022 року.
У зазначеній постанові, суд апеляційної інстанції погодився з доводами відповідача, що після лікування позивач зобов`язаний повернутися до Військової частини, в якій проходить військову службу, а тому хибними є доводи ОСОБА_1 про неможливість подачі рапорту безпосередньо до командира ВЧ НОМЕР_1 , адже до вирішення в установленому законом порядку про звільнення позивач залишається в розпорядженні відповідної військової частини та підпорядковується безпосередньому командиру.
Вважаючи протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 по винесенню наказу № 266 від 22.09.2022 про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на момент прийняття спірного наказу), військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Частиною 3 статті 24 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі:
перебування на лікуванні;
захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу;
безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим;
настання інших випадків, визначених законодавством.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі- Положення).
Згідно п. 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
При цьому, пунктом 144-4 Положення визначено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 548-XIV від 24.03.1999р., затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 40 Статуту військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі:
призначення на посаду і звільнення з неї;
присвоєння військового звання;
відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування
Згідно з частиною 1 статті 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу-також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Положеннями статті 85 Статуту врегульовано, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Статтею 86 Статуту визначено, що у разі повної доведеності вини військовослужбовця командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Відповідно до статті 87 Статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи (далі Положення № 402).
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.
Підпунктом б п. 6 розділу 6 Положення, передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Тобто, для проходження лікування військовослужбовець має отримати відповідне направлення на таке лікування.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на ВЛК.
20.09.2022р. позивач на підставі довідки лікаря медичної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 отримав звільнення від службових обов`язків на 5 діб.
Згідно Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2022 № 266, сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, зняти з усіх видів забезпечення з 21 вересня 2022 року, а з продовольчого забезпечення з 23 вересня 2022 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. Вилучити зі складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Суд звертає увагу, що в даному випадку відповідач отримав звільнення від фізичних навантажень, від несення караульної служби, нарядів, будь-якого іншого направлення на лікування позивачеві надано не було. Звільнення медичною частиною від виконання службових обов`язків не є дозволом на залишення місця розташування підрозділу.
Суд оцінює критично посилання позивача про те, що він за вказівкою лікаря і з відома командира роти виїхав із зони бойових дій для подальшого лікування, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного не надано та матеріали справи не містять.
Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на лікування або ВЛК.
Крім того, суд зазначає, що після отримання лікування та виписки з медичних установ, та станом на час подання позову та відзиву на адміністративний позов, позивач так і не з`явився до військової частини.
Таким чином, суд приходить до висновку, що 21.09.2022р. позивач самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, доказів на підтвердження законності залишення ним місця служби (відпускний квіток, направлення на лікування тощо) не надано та матеріали справи не містять.
За таких обставин, оскільки у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, суд приходить до висновку, що відповідачем станом на 22.09.2022р. правомірно та обґрунтовано видано оскаржуваний наказ, яким фактично зафіксована лише самовільне залишення військової частини та яким, позивача не було увільнено з займаної посади або переведено у розпорядження командира частини.
Таким чином, доводи позивача не спростовують суть встановленого порушення під час прийняття спірного наказу - самовільне залишення військової частини.
Матеріали справ не містять доказів, що позивач не з`явився до військової частини з поважних причин та належним чином повідомив начальство про свою відсутність.
Отже, твердження відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини підтверджуються відповідними доказами.
Щодо виключення позивача з котлового, грошового та матеріального забезпечення та про увільнення його з займаної посади та переведення у розпорядження командира частини, суд зазначає наступне.
Відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 № 274, сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади та зрахувано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , як такого, що скоїв дезертирство, з 30 вересня 2022 року.
Згідно Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.11.2022 р. № 1801 «Про підсумки службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_1 , на підставі п. 14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, сержанта ОСОБА_1 зараховано у розпорядження, як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення військовослужбовця у частину, знято з усіх видів забезпечення з 21.09.2022 року.
Додатково суд зазначає, як було зазначено вище, пунктом 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави для прийняття такого рішення не підтвердилися або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.
А тому, у випадку звернення позивача до військової з рапортом та наданням всіх медичних документів та підтверджуючих доказів щодо перебування його на лікуванні, відповідач має провести службове розслідування та за наслідками якого прийняти відповідне рішення.
Доказів звернення з відповідним рапортом до відповідача позивачем суду не надано.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено службове розслідування, яким було встановлено, що головний сержант ОСОБА_3 з 21.09.22р. по теперішній час самовільно залишив тимчасовий пункт дислокації 1 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 без законних підстав. Копії матеріалів службового розслідування направлено до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил для прийняття правового та процесуального рішення.
Копії матеріалів службового розслідування, Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 21.11.2022 року №2254 наявні в матеріалах справи та були досліджені судом, проте правова оцінка не була надана, оскільки не є предметом оскарження.
Щодо посилань позивача на те, що лише належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова чи вирок суду про визнання особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка набрала законної сили, та видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
З огляду на наведене, наказ № 266 від 22.09.2022 року прийнято відповідачем правомірно, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.
Враховуючи зазначене, оскаржуваний наказ, на думку суду, був виданий відповідачем на виконання та у відповідності до норм Закону №2232 та Положення №1153, Порядку №260, а відтак підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірності своїх дій та рішення (припису). Натомість, позивачем не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова