Справа № 160/15297/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
04 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №346559 від 04 січня 2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю спірної постанови №346559 від 04 січня 2023 року, оскільки позивач послуги з автомобільного перевезення не здійснює, а автомобіль DAF FТ 95ХF430 з номерним знаком НОМЕР_1 з напівпричепом-цистерною ЕSТЕRЕR 5246 з номерним знаком НОМЕР_2 , передано в користування ОСОБА_2 . Отже до позивача, який не є автомобільним перевізником, адміністративно-господарські штрафи не можуть бути застосовані.
Ухвалою суду від 10.07.2023 року відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
27.07.2023 року позивачем надано відповідь на відзив в якому викладено доводи аналогічні позову.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі направлення на перевірку від 07.11.2022 року № 001581 державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області 10.11.2022 року о 09 год. 55 хв. на ділянці дороги 365 км. а/д М-11 проведено перевірку транспортного засобу: марки DAF FТ 95ХF430 з номерним знаком НОМЕР_1 з напівпричепом-цистерною ЕSТЕRЕR 5246 з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , документ, що посвідчує особу водія: НОМЕР_3 від 21.01.2015р. виданий Центр ДАІ 1202. Транспортний засіб належить ОСОБА_1 , за результатами перевірки складено акт № 320300 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 10.11.2022 року.
Актом перевірки встановлено порушення вимог статті 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: був відсутній дійсний протокол перевірки та адаптації тахографа.
Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України Про автомобільний транспорт, Законом України Про дорожній рух,Законом України Про автомобільні дороги, а також постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.
Закон України Про автомобільний транспорт від 23 лютого 2006 року № 3492-IV (далі по тексту - Закон № 3492) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.
Статтею 3 Закону № 3492 визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Згідно статті 48 Закону № 3492 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Таким чином, перелік документів, що визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним.
Статтею 60 Закону № 3492 передбачена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів, в тому числі за відсутність документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серія: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , транспортний засіб автомобіль DAF FТ 95ХF430 з номерним знаком НОМЕР_1 з напівпричепом-цистерною ЕSТЕRЕR 5246 з номерним знаком НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 .
Відповідно до товарно-транспортної накладної № 1 від 09 листопада 2022 року, яка долучена до матеріалів справи, автоперевізником вантажу на зазначеному автомобілі є ФОП ОСОБА_2 , реєстрацію якого як фізичною особою-підприємцем підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань долученою до матеріалів справи.
Відповідно до статті 1 Закону № 3492 автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Отже, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.
Таким чином, в даному випадку ОСОБА_1 в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» не є перевізником.
Отже, системний аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники або страхувальники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до статті 1 Правил дорожнього руху України.
Вищезазначене також повністю узголжується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 липня 2023 року по справі № 560/514/22.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, оскільки ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», в той час як відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника, відповідач при винесенні постанови діяв без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваної постанови, а саме не встановив яка особа була перевізником у розглянутій справі, помилково визначивши перевізником ОСОБА_1 , у звязку із чим заявлений позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №346559 від 04 січня 2023 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 серпня 2023 року.

Суддя Е.О. Юрков