Справа № 200/4342/23
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

11 серпня 2023 року Справа №200/4342/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2023 року, ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - Відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

визнати протиправною та скасувати відмову командира військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у звільненні ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Разом із позовом Позивач подав до Донецького окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

заборонити командуванню військової частни НОМЕР_4 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) віддавати накази ОСОБА_1 , в т.ч. бойові, виконання яких несе загрозу психологічному та фізичному здоров`ю та життю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

зобов`язати командування військової частни НОМЕР_2 () забезпечити безпеку для життя та здоров`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до винесення рішення по справі.

Позивач обгрунтовуючи вказану заяву покликається на те, що він проходить службу в Донецькій області. Неправомірна відмова звільняти його з військової служби свідчить про логічне продовження несення військової служби і, відповідно, неправомірність такої відмови не забезпечує йому гарантії збереження здоров`я та життя під час несення та виконання службового обов`язку.

Станом на зараз, командування вже другий раз направляє його на виконання бойового завдання, дотепер йому вдавалось уникати виконання бойових наказів на «нулі» фронту, але він знає, що його можуть змусити це робити і є об`єктивна вірогідність померти при виконанні службового обов`язку під час дії воєнного стану.

Таким чином, без забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії стосовно зміни місця перебування, місця знаходження та віддання наказів, які б ставили психологічний стан та фізичне здоров`я позивача під загрозу, виконати рішення суду у цій справі та ефективно захистити порушені права Позивача неправомірною відмовою командування щодо звільнення Позивача із військової служби неможливо.

Керуючись приписами частини статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці (п.10 ч.3 ст.151 КАС України).

Як зазначено судом вище, Позивач просить суд заборонити керівництву Відповідача віддавати йому накази, в т.ч. бойові, виконання яких несе загрозу психологічному та фізичному здоров`ю та життю, та забезпечити безпеку для життя та здоров`я Позивача до винесення рішення по справі.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан в Україні, який продовжує діяти на даний час.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі також Закон № 548-XIV).

За приписами статті 28 Закону № 548-XIV єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 30 Закону № 548-XIV передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Отже, направлення військовослужбовця на виконання бойових завдань поза приміщенням військової частини здійснюється за наказом або розпорядженням командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника (позивача) від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу (заявнику) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

При цьому суд звертає увагу, що у даному випадку, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності в діях», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі, суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності в діях Відповідача. Крім того, встановлення ознак протиправності дій є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Також суд зазначає, що всі наведені позивачем обставини у позовній заяві потребують доказуванню, крім того, їх не можна вважати такими, що очевидно призведуть до заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі або свідчать про очевидність ознак протиправності оскаржуваних позивачем дій відповідача.

Позивач в заяві про забезпечення позову не обґрунтував та не довів:

- які саме обставини свідчать про те, що накази посадових осіб Відповідача несуть загрозу психологічному та фізичному здоров`ю та життю Позивача, та яким чином;

- яким чином Відповідачу необхідно забезпечити безпеку для життя та здоров`я Позивача та чи є ознаки реальної загрози життя Позивача;

- чому невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому зробить неможливим захист прав позивача або ускладнить виконання рішення суду у цій справі.

Враховуючи введення в Україні воєнного стану та вимоги пункту 10 частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, предмет спору в цій справі, обгрунтування підстав забезпечення позову, суд дійшов до висновку про те, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 від 01.08.2023 про забезпечення позову шляхом заборони командуванню військової частни НОМЕР_4 () віддавати накази ОСОБА_1 , в т.ч. бойові, виконання яких несе загрозу психологічному та фізичному здоров`ю та життю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та зобов`язання командування військової частни НОМЕР_2 () забезпечити безпеку для життя та здоров`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до винесення рішення по справі, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Є.В. Череповський