Справа № 160/20115/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Осуховської Ж.С.,
представника позивача: Братцевої Н.С.,
представника відповідача-1: Фесюк О.В.,
представника відповідача-2: Сироватко А.М.,
- визнати протиправним та скасувати Висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , який затверджений наказом Держпродспоживслужби від 01.12.2022 №632-К;
- визнати протиправним та скасувати наказ Держпродспоживслужби від 01.12.2022 №632-К в частині затвердження Висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним і скасувати наказ Держпродспоживслужби від 02.12.2022 №638-К про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з 06.12.2022;
- стягнути (зобов`язати нарахувати та виплатити) з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.12.2022 по дату набрання чинності рішенням у справі;
- стягнути солідарно з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів та Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (далі Держпродспоживслужба, відповідач-1) від 15.11.2021 №650к ОСОБА_1 з 23.11.2021 було призначено на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області як такого, що визначений переможцем конкурсу. За результатами оцінювання службової діяльності позивача відповідачем-1 було складено негативний висновок, на підставі якого наказом Держпродспоживслужби від 02.12.2022 №638-К ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 05.12.2022. На переконання позивача, його оцінювання не було об`єктивним, носило упереджений характер та здійснювалося із суттєвими порушеннями Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 №640, що тягне за собою протиправність такого оцінювання. Позивач вважає, що встановлені на 2022 рік завдання були виконані своєчасно і якісно, відповідач-1 не навів належного обґрунтування виставлених балів та допустив формальний та необ`єктивний підхід до оцінювання службової діяльності позивача, у зв`язку з чим, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідач-1 адміністративний позов не визнав, у відзиві (вх. №3653/23 від 01.03.2023) просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на законність проведеного оцінювання позивача та прийнятих за його результатами оспорюваних рішень. В обґрунтування своєї позиції останній зазначив, що оцінювання позивача проводилося у межах дискреційних повноважень відповідача-1 відповідно до вимог законодавства. Позивача, згідно з результатами виконання завдань державним службовцем, який займає посади державної служби категорій «Б» і «В», за 2022 рік, було оцінено негативно, що стало підставою для його подальшого звільнення із займаної посади. Наголошує на тому, що оспорювані рішення винесені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами Закону України «Про державну службу» та інших підзаконних нормативних актів, а також, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому, підстави для їх скасування відсутні. Разом з тим, відповідач-1 відзначає, що позивачем не доведено факту спричинення останньому моральної шкоди. Відтак, на переконання відповідача-1, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Заперечуючи проти тверджень позивача, викладених останнім у відповіді на відзив відповідача-1 (вх. №6785/23 від 11.04.2023), останній підтримав свою позицію, висловлену у відзиві, та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Відповідач-1 заперечив проти заяви про уточнення позовних вимог (вх. №9865/23 від 18.05.2023) з причин, викладених у відзиві останнього.
У судовому засіданні, призначеному на 09.06.2023, суд на місці зобов`язав сторін надати пояснення з приводу стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
У судових засіданнях по суті справи представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у заявах по суті справи, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Зауважував на формальному підході до проведення оцінювання позивача, необґрунтованості результатів оцінювання, їх невідповідності фактичним показникам роботи, які виконувалися позивачем на належному рівні. Також, звертав увагу на те, що відповідачем-1 у заявах по суті справи не надано власне обґрунтування виставленим балам. При цьому, жодних зауважень до службової діяльності позивача як керівника управління під час проходження ним служби на займаній посаді, не виникало.
Представник відповідача-1 у судових засіданнях заперечив проти позову з підстав, викладених у заявах по суті справи, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Вважає, що обґрунтування балів, виставлених позивачу за результатами оцінювання його діяльності у 2022 році, є достатнім та відноситься до виключної компетенції суб`єкта призначення.
У судових засіданнях представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог з причин, викладених у заявах останнього по суті справи.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15.11.2021 №650-к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено з 23.11.2021 на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області як такого, що визначений переможцем конкурсу.
Вказана посада належить до посад державної служби категорії «Б».
Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів направлено до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на лист №24.4-4/3141 від 18.02.2022, в якому вказано, що до Головних управлінь Держспоживслужби в областях направлено на паперових носіях (за списком) завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2022 рік, та затверджені індивідуальні програми професійного розвитку державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2022 рік. Разом з тим, запропоновано ознайомитися та направити належним чином завірені копії завдань та індивідуальні програми, за адресою: АДРЕСА_2 , в термін до 04.03.2022.
Зазначений лист був зареєстрований в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за вх. №3540 від 21.02.2022.
16.02.2022 ОСОБА_1 було ознайомлено із завданнями і ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2022 рік, а саме:
- завдання №1: організація ефективної роботи Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області;
- завдання №2: впровадження цифровізації/діджиталізації процесів та послуг;
- завдання №3: забезпечення здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про безпечність та якість харчових продуктів та санітарного законодавства при організації харчування у закладах освіти;
- завдання №4: реалізація державної політики з контролю за цінами та ринкового нагляду.
За результатами проведення щорічного оцінювання результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2022 рік ОСОБА_1 була виставлена негативна оцінка, середній бал 2,25, що підтверджується результатами виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2022 рік, та висновком щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців територіальних органів Держпродспоживслужби, які займають посади державної служби категорії «Б» - начальників головних управлінь Держпродспоживслужби в областях, місті Києві та міжрегіональних управлінь Держпродспоживслужби на державному кордоні, а також державних службовців, на яких покладено виконання обов`язків начальників територіальних органів Держпродспоживслужби, затвердженим наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.12.2022 №632-к «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2022 році».
Виконання завдання №1 оцінено в 2 бали, завдання №2 оцінено в 3 бали, завдання №3 оцінено в 2 бали, завдання №4 оцінено в 2 бали, середній бал 2,25.
В обґрунтування оцінки зазначено наступне: 2 завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі, робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки; 1, 3, 4 завдання виконані із залученням до їх виконання інших осіб, під час виконання роботи проявляв низьку самостійність, потребував нагадування і високої міри контролю з боку керівництва.
05.12.2022 позивача було ознайомлено із наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.12.2022 №632-к «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2022 році» та витягом з додатку 2 до цього наказу, тобто, витягом з висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців територіальних органів Держпродспоживслужби, які займають посади державної служби категорії «Б» - начальників головних управлінь Держпродспоживслужби в областях, місті Києві та міжрегіональних управлінь Держпродспоживслужби на державному кордоні, а також державних службовців, на яких покладено виконання обов`язків начальників територіальних органів Держпродспоживслужби.
Не погодившись із висновком та результатами виконання завдань, 22.11.2022 позивач звернувся до т. в. о. голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів із зауваженнями щодо результатів оцінювання службової діяльності разом зі звітом про виконання завдань і ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності за 2022 рік начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області Приходька В.І.
Відповідно до частини шостої статті 44 Закону України «Про державну службу», керуючись Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667, на підставі наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.12.2022 №632-к «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2022 році» Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів видано наказ від 02.12.2022 №638-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого позивача з 05.12.2022 звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Разом з тим, судом встановлено, що позивач займався самоосвітою, про що останньому видані відповідні сертифікати від 08.02.2022, 17.02.2022, має диплом кандидата наук ДК №013730, виданий на підставі рішення Атестаційної колегії від 25.04.2013, а також проходив підвищення кваліфікації за загальною короткостроковою програмою (дистанційне навчання у режимі реального часу) «Управління персоналом в державному органі» та загальною професійною (сертифікатною) програмою «Професійне зростання керівника: кроки до досконалості».
Крім того, згідно витягу з протоколу №138 засідання комісії перевірки знань з питань охорони праці Дочірнього підприємства «Дніпропетровський навчально-курсовий комбінат «Моноліт» ДПАТ «Будівельна компанія «Укрбуд» від 13.05.2022 ОСОБА_1 підтверджено знання Законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про об`єкти підвищеної небезпеки», прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів з охорони праці. Результат зазначеної перевірки підтверджено виданим позивачу посвідченням № НОМЕР_2 .
Незгода позивача з вказаними вище результатами оцінювання службової діяльності, затвердженим висновком щодо оцінювання результатів службової діяльності та вказаними вище наказами стала підставою для звернення позивача до адміністративного суду з означеним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс Законів про працю України (далі КЗпП України).
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регулює Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 ст. 1 Закону №889-VIII зазначено, що державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону №889-VIII, державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно п. п. 7, 10 ч. 1 ст. 4 Закону №889-VIII, державна служба здійснюється з дотриманням принципів, серед яких:
- забезпечення рівного доступу до державної служби заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження;
- стабільності призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.
За приписами частин 2, 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Державний службовець має право, окрім іншого, на чітке визначення посадових обов`язків; оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності (п. п. 2, 10 ч. 1 ст. 7 Закону №889-VIII).
Відповідно до статті 44 Закону №889-VIII, результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.
Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», здійснюється суб`єктом призначення.
Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання.
Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.
За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.
У разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).
Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.
Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи.
Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 63 Закону №889-VIII, з метою забезпечення належного рівня службової дисципліни керівник державної служби зобов`язаний, зокрема, забезпечувати прозорість та об`єктивність під час оцінювання результатів службової діяльності державних службовців.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.
Процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців визначає Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 №640 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.07.2019 №591) (далі Порядок №640).
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №640 метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри.
Оцінювання проводиться з дотриманням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця.
За змістом пункту 4 Порядку №640 учасниками оцінювання є: державний службовець; особа, яка визначає завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності (далі ключові показники) та здійснює підготовку пропозицій щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «А»; безпосередній керівник державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»; керівник самостійного структурного підрозділу (у разі наявності), в якому працює державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»; суб`єкт призначення; служба управління персоналом.
За правилами пункту 7 Порядку №640, оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.
Пунктом 9 Порядку №640 передбачено, що оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).
Положеннями пункту 10 Порядку №640 обумовлено, що завдання і ключові показники повинні зосереджуватись на досягненні завдань, установлених для відповідного державного органу, та відображати кінцевий результат, на досягнення якого спрямована службова діяльність державного службовця, вимірюватися в кількісному та/або якісному вираженні.
Приписами абзацу 1 пункту 12 Порядку №640 передбачено, що завдання і ключові показники для державного службовця на наступний рік визначаються у грудні року, що передує звітному.
Пунктом 16 Порядку №640 визначено, що висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.
Служба управління персоналом державного органу, в якому працює державний службовець, ознайомлює відповідного державного службовця із затвердженим висновком у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу».
Завдання і ключові показники державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», визначаються за формою згідно з додатком 7 з урахуванням стратегічних документів державного та/або регіонального рівня, річного плану роботи державного органу, завдань, функцій та обов`язків, визначених у положенні про державний орган, положенні про відповідний структурний підрозділ, посадовій інструкції (п. 33 Порядку №640).
За змістом пункту 34 Порядку №640, завдання і ключові показники після їх обговорення з державним службовцем визначаються державним службовцям, які обіймають посади керівників територіальних органів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, - суб`єктом призначення.
Відповідно до пункту 36 Порядку №640, у разі виконання державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», обов`язків за іншою посадою державної служби (за наявності розпорядчого акта про покладення виконання обов`язків або за розподілом обов`язків) визначення результатів виконання завдань здійснюється з урахуванням положень пункту 8 цього Порядку керівником вищого рівня по відношенню до посади державної служби, яку він займає.
Згідно з пунктом 37 Порядку №640 для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», оціночну співбесіду.
Відповідно до пункту 38 Порядку № 640 перед проведенням оціночної співбесіди державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», заповнює форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 у частині відомостей щодо себе та займаної посади, опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання. Державний службовець заповнює зазначену форму у відповідній частині і передає її безпосередньому керівникові в електронній формі. У разі тимчасової відсутності державного службовця або ненадання ним зазначеної форми, заповненої у відповідній частині, такі відомості зазначаються безпосереднім керівником.
Згідно п. 39 Порядку №640, оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», про виконання завдань і ключових показників та його письмового звіту, що подається у довільній формі відповідно до абзацу першого пункту 9-1 цього Порядку (у разі його подання державним службовцем). Під час оціночної співбесіди також розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період та визначаються потреби у професійному навчанні (крім випадку, коли державному службовцю виставлено негативну оцінку). Потреби у професійному навчанні визначаються у вигляді професійних компетентностей, які необхідно набути або вдосконалити державному службовцю. Після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, за відповідний рік згідно з додатком 9 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування. Безпосередній керівник разом з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 5.
Відповідно пункту 40 Порядку №640, безпосередній керівник передає службі управління персоналом оформлену в установленому порядку форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 для зберігання в особовій справі такого державного службовця. У разі визначення результатів виконання завдань без оціночної співбесіди безпосередній керівник передає службі управління персоналом зазначену форму без відмітки про ознайомлення державного службовця. Державний службовець зобов`язаний ознайомитися з результатами виконання завдань протягом п`яти робочих днів після виходу на роботу.
За приписами пункту 40-1 Порядку №640, служба управління персоналом узагальнює результати виконання завдань державними службовцями. Якщо за підсумками визначення результатів виконання завдань державному службовцю виставлена негативна оцінка, служба управління персоналом інформує про це суб`єкта призначення та передає йому матеріали оцінювання такого державного службовця (завдання і ключові показники, письмовий звіт (у разі подання), заповнену форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, за відповідний рік згідно з додатком 9, зауваження державного службовця щодо оцінювання результатів його службової діяльності (у разі подання). Для встановлення обґрунтованості виставлення державному службовцю негативної оцінки суб`єкт призначення вивчає матеріали оцінювання і в разі необхідності заслуховує пояснення відповідного державного службовця та/або його безпосереднього керівника. У разі необґрунтованості негативної оцінки, виставленої державному службовцю, суб`єкт призначення зазначає про це (з відповідним обґрунтуванням) у формі згідно з додатком 9.
За приписами пункту 41 Порядку №640 висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», в якому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка, за формою згідно з додатком 5 затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.
Пунктами 47, 49 Порядку №640 передбачено, що у разі отримання державним службовцем негативної оцінки відповідний висновок може бути оскаржений таким державним службовцем.
Висновок скасовується суб`єктом призначення або судом у частині оцінювання результатів службової діяльності конкретного державного службовця. Зазначений висновок не підлягає скасуванню, якщо допущені процедурні порушення, які не впливають на результати оцінювання.
Отже, за приписами Порядку №640 проведення оціночної співбесіди з державним службовцем є обов`язковою складовою етапу визначення результатів виконання завдань, без якого такі результати не можуть бути визначені, за винятком випадків тимчасової відсутності державного службовця або його повторної неявки для проходження оціночної співбесіди, докази чого у цій справі відповідачем не подавалися і такі доводи ним не заявлялися.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри, виявлення потреби у професійному навчанні.
Так, оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.
При цьому, оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» здійснюється безпосереднім керівником державного службовця.
Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання. Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.
Таким чином, за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.
Водночас, за приписами ч. 7 ст. 44 Закону №889-VIII висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.
Отже, виходячи зі змісту наведеної норми, предметом оскарження в судовому порядку може бути саме висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця.
Предметом спору у цій справі є, зокрема, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.12.2022 №632-к «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2022 році», та наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 02.12.2022 №638-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
З доводів позивача висновується, що їх зміст фактично зводиться до незгоди з отриманими балами, оскільки при фактичному виконанні завдань, позивачу необґрунтовано виставлені низькі оцінки та безпідставно прийнято негативний висновок.
Відповідно до п. 11 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (нова редакція), затвердженого наказом т. в. о. голови Держпродспоживслужби України від 24.02.2020 №147, начальник Головного управління, серед іншого, здійснює керівництво діяльністю Головного управління, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності (пп. 1); організовує та забезпечує виконання Головним управлінням Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр-міністра України, наказів міністерств, доручень Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, його першого заступника та заступників, доручень голови Держпродспоживслужби та його заступників (пп. 2); здійснює добір кадрів до Головного управління (пп. 5); організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників (пп. 6).
Додатком 9 до Порядку №640 «Результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» передбачено, що безпосередній керівник для оцінки результатів виконання завдань державним службовцем виставляє бал у значенні від « 0» до « 4» або «Не підлягає оцінюванню» відповідно до встановлених критеріїв (додаток 5 до Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 №640).
Додатком 5 до Порядку №640 визначено «Критерії виставлення балів», яким передбачено наступне:
- бал «не підлягає оцінюванню» визначає, що завдання не могло бути виконано через обставини, які об`єктивно унеможливили його виконання і щодо яких державний службовець не міг впливати чи пропонувати інший спосіб виконання завдання, зокрема через тимчасову непрацездатність, відсторонення від виконання посадових обов`язків (повноважень), простій, тимчасову відсутність державного службовця з інших причин;
- бал « 0» визначає, що завдання не виконано або під час його виконання порушено вимоги законодавства у сфері запобігання корупції;
- бал « 1» визначає, що завдання виконано частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, або завдання виконане з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків, або під час виконання такого завдання порушено вимоги правил етичної поведінки, або процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку користувачів, споживачів, співвиконавців, керівництва тощо;
- бал « 2» визначає, що завдання виконано, але з порушенням строку виконання та/або із залученням до виконання завдання інших осіб (під час виконання роботи державний службовець потребував надання зразків документів, допомоги у виробленні алгоритму роботи, аналізі нормативно-правових актів, суттєвому коригуванні проектів документів, проявляв низьку самостійність, недостатність знань нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника тощо);
- бал « 3» визначає, що завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки;
- бал « 4» визначає, що завдання виконано своєчасно (завчасно), результат високої якості, його досягнуто з високим ступенем самостійності (за необхідності командної роботи), ініціативності, робота проводилась ефективно, з дотриманням правил етичної поведінки. Під час виконання завдання державним службовцем вносилися пропозиції щодо інших документів, процесів, процедур, заходів або їх удосконалення. Пройдено професійне навчання відповідно до індивідуальної програми підвищення рівня професійної компетентності/індивідуальної програми професійного розвитку, за результатами якого нараховано не менше ніж 0,4 кредиту Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи (ЄКТС).
Згідно із завданнями і ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», на 2022 рік, визначеними позивачу, у 2022 році, останній мав виконати наступні завдання.
Завдання №1:
1) організовано роботу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області щодо забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів, ведення бухгалтерського обліку та проведення розрахунків відповідно до взятих бюджетних зобов`язань, в межах кошторисних призначень 2022 року та з урахуванням вимог чинного законодавства. Головним управлінням організовано планово-фінансову роботу, постійно проводиться моніторинг використання бюджетних коштів, надходження коштів спеціального фонду по Головному управлінню та в розрізі підпорядкованих установ. З метою ефективного використання коштів та забезпечення нагальних потреб підпорядкованих установ, оперативно вносяться зміни до кошторисів. Своєчасно подається фінансова, бухгалтерська та податкова звітність. Проведено аналіз використання нерухомого майна та надано пропозиції щодо приватизації майна, яке не використовується;
2) результати проведених планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) до 24.02.2022 внесено до Інспекційного порталу на 100%. Листом від 01.04.2022 №1332/0/220-22 Державна регуляторна служба України поінформувала Держпродспоживслужбу про те, що у зв`язку з прийняттям Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та з метою уникнення доступу окупантів до інформації, що міститься на Інспекційному порталі, технічним адміністратором цієї інформаційно-телекомунікаційної системи вільний доступ до неї обмежено з 24.02.2022;
3) складено та затверджено План з реалізації заходів контролю та моніторингу впровадження їх результатів на 2022 рік, систему управління ризиками шляхом складання таблиць (матриць) класифікованих та оцінених за критеріями ймовірності виникнення та впливу ризиків, визначених для конкретних функцій чи завдань, із зазначенням заходів контролю, який виконується структурними підрозділами Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області протягом року з аналізом якості його виконання;
4) відповідно до методики класифікації посад державної служби проведено перший (підготовчий) етап класифікації посад державної служби (наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 24.01.2022 №57-к «Про проведення класифікації посад державної служби в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області»). У подальшому проведення класифікації посад державної служби призупинено, відповідно до повідомлення НАДС від 01.03.2022 на період дії воєнного стану. Класифікація посад продовжиться після закінчення воєнного стану на території України;
5) проаналізовано та надано пропозиції щодо змін до організаційної структури Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.
Завдання №2:
1) у повному обсязі впроваджено платформу «Звернення громадян». За період дії платформи зареєстровано та опрацьовано 1033 звернення за всіма напрямами діяльності, що складає 100% від загальної кількості зареєстрованих у платформі звернень;
2) протягом звітного періоду організовано забезпечення оформлення вантажів з об`єктами регулювання в Інформаційній системі підтримки проведення інспекційних заходів фітосанітарних управлінь (PHIS) та інформаційному веб порталі «Єдине вікно для міжнародної торгівлі».
Завдання №3:
1) упродовж 2022 року організовано проведення 16 заходів державного контролю щодо застосування постійнодіючих процедур, заснованих на принципах системи аналізу небезпечних факторів та контролю в критичних точках (НАССР) у вигляді аудиту. Інформація надається до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щоквартально відповідно до щорічного Звіту про стан виконання довгострокового та щорічного планів державного контролю;
Завдання №4:
Згідно з результатами виконання завдань, позивач отримав 2,25 балів, тобто негативну оцінку.
Виконання завдань позивача було оцінено наступним чином: завдання №1 2 бали; завдання №2 3 бали; завдання №3 2 бали; завдання №4 2 бали.
В обґрунтування вказаних оцінок зазначено: 2 завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки; 1, 3 та 4 завдання виконані із залученням до їх виконання інших осіб, під час виконання роботи проявляв низьку самостійність, потребував нагадування і високої міри контролю з боку керівництва.
Результати виконання позивачем завдань державного службовця за 2022 рік заповнені начальником т. в. о. Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, який відповідно до посадової інструкції позивача є одночасно і його безпосереднім керівником.
За унормуванням ч. 4 ст. 44 Закону №889-VIII відповідач-1 ознайомив позивача з цими результатами під підпис протягом трьох календарних днів, що підтверджується підписом позивача про ознайомлення з результатами проведеного оцінювання і висновком.
Суд зазначає, що у постанові від 21.04.2021 у справі №480/4987/19 Верховний Суд сформулював правову позицію, яка полягає у тому, що допущення учасниками процедури оцінювання порушень, які можуть полягати у застосуванні формального підходу до визначення завдань, порушенні встановлених термінів проведення оцінювання, неналежному заповненні форм, виставлені балів та оцінок, що не відповідають встановленим критеріям, та затвердженні висновку, який містить таку оцінку, є підставою для скасування висновку щодо результатів службової діяльності державного службовця у встановленому порядку.
Відповідність спірного висновку в частині оцінки результатів службової діяльності позивача, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, може бути надано лише на підставі аналізу дотримання учасниками процедури оцінювання цієї процедури, зокрема на предмет обґрунтованості виставленої державному службовцю (позивачу) оцінки на основі розрахунку середнього балу за виконання кожного визначеного завдання.
Крім того, у контексті цієї справи апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського Суду з прав людини.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського Суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейським Судом з прав людини висловлено правову позицію, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010).
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» від 02.08.1984).
Ураховуючи викладене та не заперечуючи наявність у безпосереднього керівника дискреційних повноважень щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», зокрема позивача, колегія суддів зазначає, що така дискреція не може бути свавільною, а повинна ґрунтуватися на приписах закону.
За загальним правилом під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Належна обґрунтованість оцінки, виставленої державному службовцю, (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалося оцінювання державного службовця і чи була дотримана процедура такого оцінювання.
Відтак, суду при вирішенні справи в першу чергу необхідно надати юридичну оцінку відповідності проведеної процедури оцінювання та результатів оцінювання за критеріями виставлення балів, встановленими додатком 5 до Порядку №640, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 04.04.2023 у справі №600/102/22-а, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин
Суд вважає, що спірний висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності у 2022 році відносно позивача, як і результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» за 2022 рік, складені безпосереднім керівником стосовно позивача, не містять обґрунтувань фактичної роботи, недоліків та зауважень безпосередньо щодо позивача, які можливо перевірити та оцінити під час розгляду справи по суті.
Слід також зазначити, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Однак, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин щодо виконання позивачем ключових показників завдань, під час яких він: потребував нагадувань та високої міри контролю з боку керівництва; проявляв недостатній рівень самостійності.
Фактично, графа «обґрунтування» результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» ОСОБА_1 за 2022 рік не містить належних обґрунтувань виставлених балів, жодних конкретних зауважень, заперечень, чи спростувань щодо досягнутих позивачем результатів.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вказана у висновку негативна оцінка із виставленням середнього балу « 2,25» жодним чином не обґрунтована та не доведена окремо по кожному завданню відповідачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, зокрема, стосовного того, що завдання виконані із залученням до їх виконання інших осіб, під час виконання роботи проявляв низьку самостійність, потребував нагадування і високої міри контролю з боку керівництва.
Поряд з тим, суд наголошує на тому, що згідно вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Також, на переконання суду, суб`єкт призначення при проведенні оцінювання не повинен був обмежуватися лише інформацією досягнутого результату державного службовця, наведену у результатах виконання завдань, оскільки, в першу чергу, мав би перевірити її об`єктивність і реальність виконання завдання. Вважаючи той чи інший результат недосягнутим, а завдання і показник невиконаним, відповідач-1, на переконання суду, мав би з достатньою деталізацією та обґрунтованістю зробити об`єктивний висновок та виставити відповідний бал за визначеними критеріями балів.
Проте, відповідач-1 обмежився лише загальними формальними твердженнями, доказів того, що виконання завдань передбачало залучення інших осіб та потребувало нагадування і високого рівня контролю з боку Держпродспоживслужби України, відповідач суду не надав, що ставить під сумнів дотримання принципів об`єктивного та достовірного, всебічного оцінювання результатів виконання.
Відповідна графа «Обґрунтування» у Додатку 9 до Порядку № 640 має на меті наведення суб`єктом оцінки конкретних аргументів виставленого балу.
Однак, як вбачається із обґрунтування виставлених позивачу оцінок, останні не відповідають критеріям, встановленим Порядком № 640.
Враховуючи критерії виставлення балів, при виставленні позивачу балів за кожне завдання, судом не встановлено, а також відповідачем не доведено факту залучення до виконання позивачем завдання інших осіб при виконанні завдань 1, 3, 4.
З огляду на вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що обґрунтування Держпродспоживслужбою України негативної оцінки не відповідає критеріям виставлення балів, встановленим Додатком 5 до Порядку №640 та принципам проведення оцінювання, визначеним пунктом 3 Порядку №640. Відповідачем-1 як суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження обставин, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для подальшого затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 та доказів достовірності даних, які були взяті безпосереднім керівником позивача до уваги. Натомість, судом встановлено, що виставлення результатів відбувалось необ`єктивно, недобросовісно, без урахування усіх обставин та без належного обґрунтування виставлених балів, а відтак оцінювання позивача проведено з порушенням встановленого порядку та без урахування норм чинного законодавства.
При цьому судом надавалася юридична оцінка виключно відповідності проведеної процедури оцінювання позивача та його результатів вимогам Порядку №640, зокрема, відповідності проведеної процедури оцінювання та результатів оцінювання за критеріями виставлення балів, встановленими Додатком 5 до Порядку №640, та відповідність спірного висновку в частині оцінки результатів службової діяльності ОСОБА_1 , наведеним у частині другій статті 2 КАС України критеріям.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач провів оцінювання позивача формально, не дослідив всі надані позивачем матеріали оцінювання, що призвело до необґрунтованого оцінювання завдань.
Суд звертає увагу, що у постанові від 21.04.2021 у справі №480/4987/19 Верховний Суд сформулював правову позицію, яка полягає у тому, що допущення учасниками процедури оцінювання порушень, які можуть полягати у застосуванні формального підходу до визначення завдань, порушенні встановлених термінів проведення оцінювання, неналежному заповненні форм, виставлені балів та оцінок, що не відповідають встановленим критеріям, та затвердженні висновку, який містить таку оцінку, є підставою для скасування висновку щодо результатів службової діяльності державного службовця у встановленому порядку.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Натомість, відповідач-1 не надав суду жодного переконливого доказу в обґрунтування негативної оцінки, посилаючись на те, що оцінювання результатів діяльності державного службовця проводиться у межах дискреційних повноважень, так як саме безпосередній керівник володіє інформацією щодо виконання поставлених перед державним службовцем завдань, а тому обґрунтованість з оцінки визначених ОСОБА_1 завдань є дискрецією відповідача -1.
При цьому, суд, не заперечуючи того, що проведення оцінювання є дискреційними повноваженнями відповідача, зазначає, що обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі, судовому. Процес та результат оцінювання повинен бути зрозумілим.
Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура оцінювання і чи була дотримана процедура його прийняття.
Таким чином, відсутність доказів в обґрунтування негативної оцінки, посилань на конкретні обставини і підстави, які слугували і стали підставою для дискреційного висновку відповідача, за якого визнано діяльність позивача на посаді з оцінкою негативна, є достатньою підставою для визнання спірного висновку протиправним та його скасування.
При цьому, суд зауважує, що виходячи з практики Європейського Суду з прав людини надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984).
Суд зазначає, що негативна оцінка результатів службової діяльності державного службовця є найбільш суворою, яка суттєво впливає на права особи.
В свою чергу, керівник не має абсолютної свободи на ухвалення рішень про негативну оцінку діяльності державного службовця, без наявності на це об`єктивних підстав.
Для висновку про негативну оцінку результатів діяльності державного службовця повинні бути об`єктивно встановлені факти, що свідчать про неналежне виконання ним своїх службових обов`язків, систематичне порушення дисципліни, вчинення ганебних вчинків, злочинів, корупційних правопорушень, порушення присяги, критично низький рівень теоретичних знань чи професійних навичок та інше.
При цьому, зазначені негативні факти повинні бути задокументовані під час проведення оцінювання та у разі наявності вчинені засоби реагування (догани, попередження тощо).
Разом з цим, за відсутністю у матеріалах оцінювання державного службовця будь-яких фактів, які його негативно характеризують або свідчать про неналежне виконання своїх службових обов`язків, керівник позбавлений можливості виставляти негативну оцінку його діяльності.
Невиконання вказаних умов, призвело б до того, що керівник наділений необмеженими повноваженнями щодо безпідставного звільнення державного службовця, що суперечить статті 43 Конституції України, якою громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Отже, за відсутності будь-яких фактичних підстав та належного обґрунтування для ухвалення негативної оцінки результатів службової діяльності позивача, суд дійшов висновку, що результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 , який займає посаду державної служби категорії «Б», з оцінкою «негативна» є необґрунтованими та безпідставними.
В свою чергу, аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду для висновку, що оскаржений висновок в частині результатів оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню. Отже, позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, враховуючи той факт, що підставою звільнення позивача слугував висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2022 році, затверджений наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.12.2022 №632-к «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2022 році» з негативною оцінкою, відтак, наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 02.12.2022 №638-к «Про звільнення ОСОБА_1 », є протиправним і також підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи, наведених висновків суду щодо протиправності оскаржених висновку та наказу Держпродспоживслужби України не спростовують, встановлені обставини справи та їх оцінка судом разом із застосованими до спірних правовідносин нормами матеріального права є достатньою для висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування оспорюваного висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 та наказу про звільнення його з посади.
Враховуючи те, що позивача протиправно звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, то позивач підлягає поновленню на публічній службі на посаді, з якої його було звільнено начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді начальника Головного управління Держпродспоживспілки в Дніпропетровській області з 06.12.2022.
Стосовно періоду вимушеного прогулу позивача та розміру середнього заробітку за цей час суд зазначає таке.
За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100) (пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).
Отже, у випадку задоволення позову та поновлення особи на посаді суд повинен визначити період вимушеного прогулу та стягнути на користь такої особи відповідний розмір середнього заробітку за цей період.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно довідки №84 від 19.06.2023, виданої Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області середньоденний заробіток ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням (жовтень-листопад 2022 року) складав 1725 (одна тисяча сімсот двадцять п`ять) грн 12 коп.
Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь, становить 374351,04 грн за період вимушеного прогулу з 06.12.2022 по 10.07.2023. Така сума обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого присуджена до виплати працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.12.2022 по 10.07.2023 в сумі 374351,04 грн, без урахування податків та зборів.
У відповідності з п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.
Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та в частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Разом з тим, суд зазначає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн, задоволенню не підлягають, з огляду на нижчевикладене.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України в пункті 4 вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В пункті 9 цієї Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №804/2252/14 та від 20.02.2018 у справі № 818/1394/17.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 зазначено, що при поданні позовів про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Необхідно зауважити, що на цей час в Україні відсутня офіційна методика щодо розрахунку розміру суми завданої моральної шкоди.
Позивач обґрунтовує підстави для стягнення моральної шкоди тим, що внаслідок протиправних дій відповідачів зазнав моральних переживань, втратив душевний спокій та змушений був пройти лікування.
При цьому, на підтвердження зазначеного позивачем надано суду консультативні висновки: спеціаліста-кардіолога від 09.12.2022 та 15.12.2022, невролога від 15.12.2022, а також матеріали проведених досліджень.
Проте, суд зазначає про відсутність будь-яких доказів причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними позивачем обґрунтуваннями моральних страждань і діями відповідача. А сама лише констатація факту заподіяння позивачу моральної шкоди без доведення у відповідності до ч.1 ст.77 КАС України факту її заподіяння не може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
Окрім цього, суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №804/6922/16.
Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди протиправними діями відповідачів та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 ЦК України, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині відсутні.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського Суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п. 29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем-1 не доведено правомірність оскаржених рішень, з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, згідно заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 992,40 грн з кожного пропорційно до задоволених позовних вимог.
Крім того, за визначенням ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду наступні документи:
- ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №116933;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2397 від 14.11.2011;
- договір (угода) про надання професійної правової допомоги від 06.12.2022;
- додаток №1 від 12.12.2022 до договору (угоди) про надання професійної правової допомоги від 06.12.2022;
- акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 16.06.2023
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.
Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).
Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, до адміністративного позову представником позивача додано договір (угоду) про надання професійної правової допомоги від 06.12.2022 (далі Договір), укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та ОСОБА_2 (адвокат).
Згідно умов Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги клієнту та/або підзахисному.
Відповідно до п. 3.2 Договору розмір, порядок обчислення (фіксований, погодинний тощо) та порядок сплати гонорару адвоката за виконання доручення клієнта узгоджується сторонами та визначається у додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
Згідно акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 16.06.2023 адвокат передав, а клієнт прийняв надану професійну правничу допомогу в обсязі, кількості та вартістю, а саме:
- проведення усних консультацій та затвердження правової позиції у справі 3 год, 6000,00 грн, без ПДВ;
- підготовка позовної заяви 4 год, 8000,00 грн, без ПДВ;
- підготовка відповіді на відзив 3 год, 6000,00 грн, без ПДВ;
- підготовка пояснень по справі 2 год, 4000,00 грн, без ПДВ;
- підготовка заяви про уточнення позовних вимог 2 год, 4000 грн, без ПДВ;
- ознайомлення з матеріалами справи в Дніпропетровському окружному адміністративному суді 1 год, 2000,00 грн, без ПДВ;
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Суд зазначає, що формування правової позиції у справі, дослідження документації (доказової бази) наданої клієнтом, вивчення питання стосовно доцільності подачі позову, дослідження судової практики в подібних правовідносинах, збирання додаткових доказів, фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову, а тому не є такими, що належать до стягнення.
Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 14, 72-77, 79, 90, 94, 132, 139, 143, 194, 241-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , який затверджений наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.12.2022 № 632-К.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.12.2022 № 632-К в частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 02.12.2022 № 638-К про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, з 06.12.2022.
Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.12.2022 по 10.07.2023 в сумі 374351 (триста сімдесят чотири тисячі триста п`ятдесят одна) грн 04 коп (сума вказана без урахування податків та зборів).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі суми стягнення за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20.07.2023.

Суддя О.В. Царікова