Справа № 300/4438/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2023 р. справа № 300/4438/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - Головне управління ПФУ в Закарпатській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перерахувати позивачу пенсію з 23.03.2023 із врахуванням до страхового стажу позивача періоду її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999 у зв`язку із чим виплатити недоплачені суми пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком, оскільки на дату звернення вона досягла пенсійного віку та мала необхідну кількість років загального стажу. Водночас, за результатами розгляду її заяви відповідачем 2 не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999. Позивач, вважаючи такі дії відповідача 2 протиправними, звернулась із заявою до відповідача 1, однак Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу також було відмовлено, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду 26.07.2023 надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому відповідач 1 заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказує, що до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999, у зв`язку із наявними виправленнями у записах трудової книжки. Водночас, інших документів на підтвердження спірного періоду ОСОБА_1 не надано.

Відповідач 2 копію ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 отримав 14.07.2023 о 15:05, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 24), однак правом на подання відзиву не скористався.

При цьому, 27.07.2023 на адресу суду на виконання вимог ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 від Головного управління ПФУ в Закарпатській області надійшли документи пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 33).

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 набула пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією її паспорта НОМЕР_1 (а.с. 61).

Вважаючи, що вона має необхідну кількість років страхового стажу, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії від 25.04.2023 (а.с. 43-44).

Рішенням Головного управління ПФУ в Закарпатській області від 02.05.2023 №13 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із недостатньою кількістю років страхового стажу (а.с. 247).

У подальшому, позивач повторно звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії, що підтверджується копією відповідної заяви від 12.05.2023 (а.с. 48-49).

Рішенням від 19.05.2023 №13 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 23.03.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 34).

При цьому, відповідно до вказаного рішення, страховий стаж позивача становить 31 рік 3 місяці, що також підтверджується протоколом розрахунку стажу (а.с. 35).

Водночас, на переконання ОСОБА_1 до її страхового стажу також мав бути врахований період роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999, у зв`язку із чим позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із відповідною заявою (а.с. 11).

Листом від 04.07.2023 №5857-2412/Я-02/8-0900/23 відповідач 1 повідомив, що за результатами розгляду документів, наданих до заяви, до страхового стажу не було враховано період роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999, оскільки у трудовій книжці у записі про звільнення наявні виправлення, у зв`язку із чим для зарахування спірного періоду необхідно надати уточнюючу довідку (а.с. 12-13).

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закон України №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Як вже зазначалось судом, на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, що підтверджується копією її паспорта.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Сторонами не заперечується, а матеріалами справи підтверджується, що разом із заявами про призначення пенсії від 25.04.2023 та від 12.05.2023 ОСОБА_1 надавала трудову книжку серії НОМЕР_2 .

Суд вказує, що на час заповнення належної позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Так, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 працювала з 27.03.1986 по 16.07.1987 майстром кар`єру, з 17.07.1987 по 26.07.1999 бухгалтером на Надвірнянській міжгосподарській шляхо-пересувній механізованій дільниці №7 (а.с. 52-55).

Зазначені періоди є спірними, на думку пенсійних органів, оскільки у записі №8 про звільнення позивача у даті наказі про звільнення наявне виправлення (а.с. 55).

При цьому, що спірні записи №6-8 у трудовій книжці позивача є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатку підприємства, підставу внесення запису (а.с. 55).

Таким чином, суд вважає, що вимога відповідачів про надання позивачем уточнюючої довідки є безпідставною, оскільки записи №6-8 у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджують період її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999.

Водночас, суд зазначає, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі і внесення до неї записів про звільнення з роботи, є підприємство-роботодавець, а відтак вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням відсутня.

З огляду на наведене, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Крім того, суд також враховує наявний у матеріалах справи лист архівного відділу Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 09.06.2023 №Г-186/01-15, яким підтверджується, що ОСОБА_1 зверталась із проханням надати уточнюючу довідку, водночас документи з особового складу по Надвірнянській міжгосподарській шляхо-пересувній механізованій дільниці №7 до архівної установи не надходили (а.с. 14).

Таким чином, на переконання суду період роботи ОСОБА_1 з 27.03.1986 по 26.07.1999 має бути зарахований до її страхового стажу.

Водночас, як слідує із змісту позовної заяви та її прохальної частини позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999.

Сторонами не заперечується, що за результатами розгляду заяви позивача від 25.04.2023 рішення про відмову у призначенні пенсії приймалось Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області (а.с. 47).

При цьому, у подальшому позивач зверталась повторно за призначенням пенсії - заявою від 12.05.2023, за результатами розгляд якої було прийнято рішення від 19.05.2023 №13 про призначення пенсії за віком (а.с. 48-49, 34).

Саме за результатами розгляду заяви позивача від 12.05.2023 до її страхового стажу не було враховано період роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999.

Суд зазначає, що рішення від 19.05.2023 №13 про призначення пенсії за віком не містить інформації, що воно прийнято Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області, натомість на вказаному рішення є відмітка « 9235 Надвірнянське об`єднане управління ПФУ» (а.с. 34).

Крім того, 31.05.2023 ОСОБА_1 зверталась до відповідача 1 із заявою про усунення вказаного порушення та зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу (а.с. 11), а Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області листом від 04.07.2023 №5857-2412/Я-02/8-0900/23 повідомило їй про причини неврахування періоду роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999 (а.с. 12-13).

Таким чином, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вбачає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999, у зв`язку із чим перерахувати та виплатити їй пенсію за віком з 23.03.2023 із урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача частину сплаченого судового збору в розмірі 575,45 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, площа Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88000) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 27.03.1986 по 26.07.1999, у зв`язку із чим перерахувати та виплатити їй пенсію за віком з 23.03.2023 із урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого нею судового збору в розмірі 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 45 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачам рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 11 серпня 2023 р.