Справа № 160/13921/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
20.06.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, щодо відмови зарахування до стажу судді у відставці ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, аз січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС, що складає 7 років і 7 місяців;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, при обчисленні розміру довічного грошового утримання ОСОБА_1 , зарахувати до стажу роботи судді у відставці, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, аз січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС, що складає 7 років і 7 місяців, відповідно зробивши перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є суддею у відставці та перебуває на обліку у відповідача, при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді відповідач врахував лише стаж роботи суддею, при цьому не враховано період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, а з січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС. Позивач звернувся із заявою до відповідача про зарахування вказаного стажу та здійснення перерахунку та виплати довічного грошового утримання судді з врахуванням вказаного періоду роботи, при цьому відповідачем відмовлено у зарахуванні такого стажу та здійснення перерахунку пенсії. Позивач вважає протиправними дії відповідача відмови зарахування до стажу судді у відставці ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, а з січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
23.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
20.07.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що за документами пенсійної справи загальний стаж позивача складає 36 років 09 місяців 01 день, в тому числі стаж роботи на посаді судді 25 років 11 днів. Вимога, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії є дискреційними повноваженнями відповідача. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
08.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою в якій просив зарахувати в стаж роботи, який дає право на відставку стаж роботи з листопада 1979 року по січень 1985 року на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Мар`їнського райвиконкому Донецької області, а з січня 1985 року по червень 1987 року на посаді начальника слідчого відділення цього ж відділу МВС та здійснити перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням вказаного стажу.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.06.2023 року повідомлено позивача, що його загальний стаж становить 36 років 09 місяців 01 день, в тому числі стаж роботи на посаді судді 25 років 11 днів. Положення пункту 25 розділу ХІІ Закону №1402-VІІ, яким було встановлено інший порядок розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з рішення Конституційного Суду №2-р/2020 від 18.02.2020 року.
Позивач вважає вказані дії щодо відмови у зарахуванні стажу та здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях: від 24.06.1999 №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 №5рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 №19-рп/2004 (справа про незалежність судців як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03.06.2013 №3рп/2013, від 08.06.2016 №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне утримання суддів у відставці).
Згідно з наявними в матеріалах справи доказами, позивач працював на наступних посадах:
- з листопада 1979 року по січень 1985 року служба в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області;
- з січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС;
- з 22.06.1987 року по 30.06.2010 року в Мар`їнському районному суді.
Судом встановлено, що відповідачем було зарахований позивачу стаж на посаді судді 25 років 11 днів. Відповідно до записів трудової книжки, періоди роботи позивачу з листопада 1979 року по січень 1985 року служба в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області та з січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС не зараховані, оскільки не відносяться до стажу судді відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Таким чином, спір у даній справі виник через неврахування відповідачем до стажу роботи судді роботу позивача слідчим в органах внутрішніх справ.
Суд зазначає, що з 05.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про Вищу раду правосуддя» №1798-19 від 21.12.2016 (далі- Закон №1798-19), яким врегульовано питання пенсійного забезпечення суддів у відставці.
Згідно з абз. 13 п.п.з) п.п.33) п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1798-19, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Аналогічні положення містяться у пункті 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ, який передбачав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Як встановлено судом, на посаду судді П`ятихатського районного суду позивач призначений Указом Президента України від 19.08.1997 року №856/97.
На дату призначення позивача на посаду судді діяв Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-XII).
Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закон України №2862-XII, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно з п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 №865, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі - Указ №584/95), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Суд зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (ч. 4 ст. 43 Закону №2862-XII).
Разом з тим, враховує, що включення до стажу роботи позивача на посаді судді додаткових періодів обумовлює збільшення відсотку грошового утримання, який призначається судді при виході у відставку.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що не зарахування органом ПФУ до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, роботи на посаді слідчого та старшого слідчого в органах внутрішніх справ і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправними.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді (окрім безпосереднього періоду роботи на посаді судді) слід додатково зарахувати періоди роботи в органах внутрішніх справ, які в свою чергу, також дають право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у відповідному розмірі відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді.
Твердження відповідача про необхідність застосування наведених ним положень норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обчислення стажу судді є помилковими і судом до уваги не беруться, оскільки вони не враховують той факт, що позивач призначений суддею 22.06.1987 року і відповідно до приписів наведеного вище законодавства зберігає визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.
Суд зазначає, що відповідно до ч.3 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Суд звертає увагу, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлений Законом №1402-VIII, визначається з урахуванням трьох складових: 1) стажу роботи на посаді судді; 2) розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; 3) відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Так, відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді такий стаж ОСОБА_1 складає 31 років 06 місяців 18 днів.
Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді повинно враховуватись крім роботи на посаді судді, роботу на посадах слідчого та начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, щодо відмови зарахування до стажу судді у відставці ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, аз січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС, що складає 7 років і 7 місяцівю
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Частина третя статті 245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що належним захистом прав позивача є зобов`язання відповідача при обчисленні розміру довічного грошового утримання ОСОБА_1 , зарахувати до стажу роботи судді у відставці, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, аз січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС, що складає 7 років і 7 місяців та відповідно зобов`язання здійснити перерахунок та виплату розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією №121 від 16.06.2023 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 1073,60 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови зарахування до стажу судді у відставці ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, аз січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС, що складає 7 років і 7 місяців.
Зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, при обчисленні розміру довічного грошового утримання ОСОБА_1 , зарахувати до стажу роботи судді у відставці, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період служби в органах МВС на посаді слідчого слідчого відділення Марийського РВВС Марийського райвиконкому Донецької області з листопада 1979 року по січень 1985 року, аз січня 1985 року по червень 1987 року начальником слідчого відділення цього ж відділу МВС, що складає 7 років і 7 місяців, та здійснити перерахунок та виплату розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв