Справа № 380/17083/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10 серпня 2023 року справа №380/17083/23

Суддя Львівського окружного адміністративного суду О.П. Хома, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою від 26.07.2023 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених статтями 123 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), залишена без руху.

Позивачу запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки шляхом подання протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду оригіналу документа про сплату судового збору за подання позову немайнового характеру у розмірі 1 073 грн 60 к., або докази, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору та вказані у клопотанні про звільнення від сплати судового збору обставини.

Вказану ухвалу вручено позивачеві 03.08.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивачем 07.08.2023 (вх. №60425) подано клопотання з повторним проханням звільнити його від сплати судового збору та долучено копію посвідчення громадянина, який проживав на території зони посиленого радіологічного контролю у 1984-93 роках (категорія 4) Серія НОМЕР_1 , виданого 09.11.2010 безстроково.

Обґрунтовуючи наведені в позовній заяві підстави щодо звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду 30.06.2021 у справі №380/7535/21 підтверджено факт визнання ОСОБА_1 потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що, на його думку, свідчить про наявність у нього права на звільнення від сплати судового збору.

Даючи оцінку вказаній заяві, суддя виходить з такого.

Відповідно до пункту десятого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З долученого позивачем посвідчення Серія НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 належить до 4 категорії громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, на яких не поширюються передбачені статтею 5 Закону №3674-VI пільги.

Тому таке посвідчення підтверджує статус позивача як особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак не підтверджує право позивача не звільнення від сплати судового збору.

Щодо посилань ОСОБА_1 на рішення суду 30.06.2021 у справі №380/7535/21, в якому підтверджено його статус постраждалого від наслідків ЧАЕС, вважаю за необхідне зазначити таке.

Частиною 1 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII ( далі - Закон № 796-XII) встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок №51, в редакції, чинній на час видачі посвідчення позивачу).

Пунктом 1 Порядку №51 визначено, що цей Порядок регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно пункту 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, що виключно посвідчення (а не судове рішення) є документом, яким підтверджується статус постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи і яким надає право на користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796-XII та іншими актами законодавства.

Оскільки належність позивача до 4 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи громадян не дає йому права на звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 слід було на виконання вимог ухвали суду від 03.08.2023 подати будь-які документи з актуальною на дату звернення до суду з позовною заявою інформацією про його майновий стан.

Зі змісту заяви на усунення недоліків позову видно, що позивач фактично висловлює свою не згоду із ухвалою суду від 03.08.2023.

Верховний Суд в ухвалі від 16.04.2020 у справі № 640/22415/18 звертає увагу, що Закон №3674-VI не містить визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати може бути, наприклад, довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає позовну заяву.

За відсутності інших, ніж ті, що були подані до позовної заяви з неактуальною інформацією документів, та враховуючи, що надані позивачем відомості потребують уточнення і не свідчать про відсутність у нього інших джерел доходів, зокрема які не оподатковуються страховими внесками (пенсія, грошові допомоги та компенсації, тощо), судя дійшов висновку, що доводи позивача про майновий стан належними та допустимими доказами не підтверджені.

Саме така позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №520/5126/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v.Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Ураховуючи викладене в сукупності, суддя дійшов висновку, що станом на 10.08.2023 ОСОБА_1 вимог ухвали від 03.08.2023 у визначений судом строк не виконано.

Тому позовна заява та додані до неї матеріали підлягають поверненню позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Оскільки позовна заява залишалась без руху з підстав несплати судового збору, відсутні підстави для вирішення питання про його повернення.

Керуючись ст. ст. 160, 169, 243, 248, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, - повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя О.П. Хома