Справа № 726/772/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/772/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Байцар Л.В.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

10 серпня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ПоліцейськогоУПП в Чернівецькій області, лейтенант поліції Красовського Миколи Михайловича на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського УПП в Чернівецькій області, лейтенанта поліції Красовського Миколи Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Садгірського районного суду міста Чернівці з позовом до поліцейського УПП в Чернівецькій області, лейтенанта поліції Красовського Миколи Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивований тим, що 19.03.2022 поліцейським УПП в Чернівецькій області Красвоським М.М. було винесено постанову серії ЕАС №6704738, якою притягнено позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 3400 гривень. Відповідно до постанови, 19.03.2023 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «МАЗДА 3», д. н. з. НОМЕР_1 , при цьому не мав право керувати транспортним засобом, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України. Вказує, що не керував т/з, а лише перебував на передньому пасажирському сидінні вказаного транспортного засобу, де чекав свою родичку, налаштовуючи бортовий комп`ютер авто. Вважає, що дії інспектора поліції є незаконними, а тому просив зазначену вище постанову скасувати.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського УПП в Чернівецькій області, лейтенанта поліції Красовського Миколи Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАС №6704738 від 19.03.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. - скасовано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до постанови серії ЕАС №6704738 від 19.03.2023 р., ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 3400 гривень. З постанови встановлено, що останній керував транспортним засобом «МАЗДА 3», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав право керувати транспортним засобом, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених в постанові відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ (далі - Закон №3353-ХІІ) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом пункту 1.10. ПДР України учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Водночас, водієм у розумінні ПДР України є особа, яка саме керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Розділом 2 ПДР України встановлено права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів.

Так, підпунктами «а, б та ґ » пункту 2.1 ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, а також чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.2.4 «а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Положеннями частини 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно з частиною 2 ст.126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Системний аналіз положень диспозиції частини 1 та 2 статті 126 КУпАП дозволяє зробити висновок, що об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах:

1) керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка");

2) керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Таким чином, адміністративна відповідальність за порушення положень ст.126 КУпАП може бути застосована саме до водія транспортного засобу, тобто до особи, яка здійснює керування ним.

Основною ознакою, за якою визначається об`єктивна сторона даного правопорушення та за якою особу можна притягнути до адміністративної відповідальності є саме керування такою особою транспортним засобом.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 40 «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п. 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

З матеріалів справи встановлено, що як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Водночас, на дослідженому ж в судовому засіданні відеозаписі факту керування ОСОБА_1 автомобілем не зафіксовано, як і не зафіксовано участь вказаного транспортного засобу у дорожньому русі. Зазначений відеозапис містить лише спілкування позивача з поліцейськими біля автомобіля, де позивач вказує, що транспортним засобом не керував та чекаю родичку.

Будь-які інші докази, що підтверджують керування вищевказаним транспортним засобом саме позивачем, відповідачем не надані, а сама по собі постанова серії ЕАС № 6704738 від 19.03.2023 не підтверджує, що 19.03.2023 року ОСОБА_1 керував автомобілем «МАЗДА 3», д.н.з. НОМЕР_1 .

Для притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання вимог п.2.1 ПДР поліцейський має зафіксувати саме керування особою відповідним транспортним засобом. Проте, доказів того, що позивач керував транспортним засобом відповідачем не надано.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП про порушення нею вимог пункту 2.1 ПДР, діяв всупереч вимог чинного законодавства, оскільки відсутні докази, які б доводили факт порушення позивачем, як водієм, Правил дорожнього руху.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, що виключає можливість притягнення останньої до адміністративної відповідальності, так як факт керування позивачем транспортним засобом зібраними та наданими відповідачем доказами, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, не доведено, а тому наявні підстави для скасування постанови серії ЕАС №6704738 від 19.03.2023 року.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ПоліцейськогоУПП в Чернівецькій області, лейтенант поліції Красовського Миколи Михайловича залишити без задоволення, а рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 серпня 2023 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.