Справа № 400/5967/22
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 р. Справа № 400/5967/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
про:скасування наказу №336 від 30.09.2022 року; визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконними дії посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 ;

- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 336 від 30.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити усі грошові кошти, які не було виплачено ОСОБА_1 в наслідок запровадження наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 336 від 30.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою від 29.12.2022 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 262 КАС України (без виклику сторін у судове засідання).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2022 року № 329, від 30.09.2022 року № 336 є протиправними. Крім того, самовільного залишення позивачем військової частини не було.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Також зазначив, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Так, у зв`язку із самовільним залишенням позивачем військової частини 24.09.2022 року та за результатами проведеного службового розслідування позивача правомірно позбавлено відповідних грошових виплат. Зазначив, що вина та протиправні дії з боку командування військової частини відносно позивача відсутні.

Також у відзиві відповідач зазначив, що позивачем порушено строк звернення до суду.

Разом з відзивом відповідач надав клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін.

Ухвалою від 13.06.2023 року суд ухвалив проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 05.07.2023 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч. 7, 8 ст. 243 КАС України оголошено перерву до 19.07.2022 року о 12:00 год. для надання представнику відповідача часу для ознайомлення к заявами та клопотаннями позивача по даній страві, наданих до суду 05.07.2023 року.

Ухвалою від 19.07.2023 року суд ухвалив розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог в наступній редакції:

- визнати протиправними та такими, що суперечать нормам діючого законодаства дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування, призначеного наказом № 329 від 25.09.2022 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 336 від 30.09.2022 року (про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити усі грошові кошти, які не було нараховано та виплачене в наслідок запровадження наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 336 від 30.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

19.07.2023 року позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову, просив у його задоволенні відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Стрілець роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , призваний на військову с службу Миколаївським ОТЦК та СП 06.07.2021 року, проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 25.09.2021 року по теперішній час.

Відповідно до рапорту командира роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2022 року за вх. № 2354, 24.09.2022 року стрілець роти охорони батальйонна охорони Військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , після добового наряду (варта), приблизно о 9 год. 30 хв., пішов з місця розташування роти без дозволу у невідомому напрямку. Пошуки результату не дали. На телефон не відповідав.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 25.09.2022 року № 329, відповідно до вимог ст.ст. 47 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371, призначено службове розслідування стосовно визначення ступеня вини незаконно відсутнього на службі без поважних причин стрільця роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 30.09.2022 року № 336 визначено:

1. За здійснення самовільного залишення місця розташування підрозділу що призвело до порушення статті 11 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: беззастережно виконувати накази командир (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших військовим званням, статті 30 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, статті 127 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: обов`язок матроса у воєнний час відповідає за точне та вчасне виконанню поставлених йому завдань зокрема завдання перебувати у визначеному місці дислокації, статті 128 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: обов`язок матроса виконувати розпорядок дня військово частини, у разі потреби відлучитись питати дозволу і командира, а після повернення доповідати йому про прибуття, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 притягнути де дисциплінарної відповідальності, оголосити йому «сувору догану».

2. Заступнику командира роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 з МПЗ молодшому лейтенанту ОСОБА_2 організувати тапровести заняття з військовослужбовцями роти у військовому звані матрос старший матрос охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 по доведенню вимог статей 11, 16, 37, 127, 128 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

3. За результатами службового розслідування та у зв`язку з усуненням від виконання службових обов`язків матроса ОСОБА_1 , стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони, з 25.09.2022 року позбавити його:

- грошового забезпечення за 24.09.2022 року, відповідно до абз. 8 п. 15 розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким Іншим особам»;

- щомісячної премії в розмірі 247% посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2022 року, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та телеграми Міністра оборони України від 25.02.2022 року № 3164/з за період з 25.09.2022 року по 30.09.2022 року;

- додаткової винагороди на період дії воєнного стану, пропорційної дням безпосередньої участі з розрахунку 30000 грн. за повний місяць за вересень 2022 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і навчальницького складу, поліцейським та іх сім`ям під час дії воєнного стану» ( зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 року № 217).

4. Допустити військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків за посадою з 01.10.2022 року.

Не погоджуючись з викладеним, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 з 5:30 год. 24.02.2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України № 7168 від 16.03.2022 року воєнний стан продовжений до 25.04.2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України № 2738-IX від 16.11.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023 року № 58/2023, затвердженого Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 року строком на 90 діб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232).

Частиною 1 ст. 1 Закону № 2232 визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2262 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2 4 с. 2 Закону № 2262 передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 2232 визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232 військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Згідно з вимогами п. 15 розділу І Порядку №2 60 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, з прийняттям 25.09.2022 оскаржуваного наказу, яким позивача визнано таким, що з 24.09.2022 року самовільно залишив військову частину, військова служба позивача фактично призупинена.

Натомість, службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу було призначено 25.09.2022 року та завершено 30.09.2022 року.

Питання щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не ініціювалось.

Однак, в силу вимог ст. 24 Закону № 2232 саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.

За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.

Отже, визнаючи оскаржуваним наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення 23.11.2022 року, відповідачем порушено вимоги ч. 2 ст. 24 Закону № 2232 та Порядку № 260.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 року № 336 в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення за 24.09.2022 року.

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини від 30.09.2022 року № 336 в частині позбавлення виплати щомісячної премії та надбавки за період з 25.09.2022 року по 30.09.2022 2022 року та додаткової винагороди за листопад 2022 року, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно п. 1, 3 розділу ХVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Відповідно до п. 4 розділу ХVI Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень «догана» ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень «догана» ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).

У свою чергу, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин за місяць, у якому здійснено таке порушення (п. 5 розділу ХVI Порядку № 260).

Відповідно до п. 17 розділу І вказаного Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.п. 9.4 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Як встановлено судом, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 30.09.2022 року № 336 службове розслідування завершено.

Відповідно до витягу з акту службового розслідування, встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини.

Наказом від 30.09.2022 року № 336 за результатами службового розслідування позивача позбавлено додаткової винагороди та щомісячної премії за серпень 2022 року.

З огляду на викладене, зважаючи, що позбавлення позивача вказаних виплат здійснено після проведення службового розслідуванням за результатами якого встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини, суд дійшов висновку, що дії командира Військової частини НОМЕР_1 в цій частині є правомірними, а тому правові підстави для задоволення даних позовних вимог позивача відсутні.

Щодо доводів позивача про невчинення ним самовільного залишення військової частини та проведення службового розслідування з порушенням встановленого порядку, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

У відповідності до ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 року за № 1503/31371 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

На підставі пунктів 1 4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 2 розділу VI Порядку).

Як встановлено судом, за результатами проведеного службового розслідування було встановлено, що 24.09.2022 року надійшов рапорт від командира роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 про те, що 24.09.2022 року стрілець роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , після добового наряду (варта), приблизно о 9 год. 30 хв., пішов з місця розташування роти без дозволу в невідомому напрямку. Пошуки результату не дали. На телефон не відповідав.

Попередньо встановлено, що 24.09.2022 року стрілець роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , після несення служби в добовому наряді о 9 год. 30 хв. Без отримання на те дозволу своїх командирів, порушив наказ капітан- лейтенанта ОСОБА_3 , самовільно залишив місце розташування підрозділу, яке визначене командиром Військової частини НОМЕР_1 , на телефоні дзвінки не відповідав, надавати пояснення щодо свого самовільного залишення місця несення служби відмовився, на військову службу повернувся о 8:00 год 25.09.2022 року та приступив до своїх службових обов`язків.

Телефон матроса ОСОБА_1 не відповідав. Організовані командуванням частини пошуки на момент складання довідки результатів не принесли. Зброя знаходилась на зберіганні у підрозділі.

За даним фактом командиром Військової частини НОМЕР_2 наказом № 329 від 25.09.2022 року було призначено проведення службового розслідування.

Матрос ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, що проходить військову службу в Збройних Силах України на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію», діючи умисно в умовах воєнного стану порушив вимоги статті 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 4 ст. 17211 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Факт самовільного залишення міста служби стрільця роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 підтверджується рапортом командира роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 24.09.2022 року про самовільне залишення місця розташування підрозділу матросом ОСОБА_1 24.09.2022 року, рапортом заступника командира роти охорони батальйону Військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_4 від 25.09.2022 року, рапортом командира взводу роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 майстер-сержантом ОСОБА_5 від 25.09.2022 року.

Доводи позивача щодо складання рапорту командиром роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенантом ОСОБА_3 25.09.2022 року, з вказанням дати реєстрації 24.09.2022 року, судом не приймаються, оскільки в ході службового розслідування у своїй сукупності враховувались усі документи, які додані до службового розслідування, а не лише рапорт капітан-лейтенантом ОСОБА_3 .

Вказані вище неправомірні дії позивача призвели до порушення військової дисципліни, яке обліковується для оцінки стану військової дисципліни, що передбачено Додатком 12 до Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх обліку в Міністерстві оборони України, Збройних Силах України Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 29.11.2018 року № 604. А саме: п. 6. Додатку 12 «Невихід військовослужбовця (крім строкової військової служби) на службу та самовільне залишення місця служби без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня».

Розслідуванням встановлено, що позивач внаслідок низької дисциплінованості самовільно залишив військову частину 24.09.2022 року.

Суд зазначає, що позивачем жодних доводів щодо невчинення ним самовільного залишення військової частини у позовній заяві не наведено, належних доказів на спростування висновків відповідача про порушення позивачем ст.ст. 11, 12, 16, 49 Статуту, ст. 4 Дисциплінарного статуту матеріали справи не містять.

Разом з цим, позивач не був позбавлений можливості ані під час проведення службового розслідування, ані при поданні позовної заяви або в ході судового розгляду надати/навести відповідні доводи або підтвердити належними та допустимими доказами, в розумінні норм ст.ст. 72 74 КАС України, відсутності факту самовільного залишення ним військової частини, проте таким правом не скористався.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строків звернення з адміністративним позовом, суд зазначає, що оскаржуваний наказ був отриманий позивачем 19.11.2022 року. З адміністративним позовом позивач звернуся до суду 26.12.2022 року (дата підписання позову та поштового відправлення 15.12.2022 року), тобто із додержанням місячного строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

За таких обставин суд не приймає доводи відповідача щодо пропущення позивачем строків звернення до суду з даним позовом.

Також суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 134, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.09.2022 року № 336 в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення за 24.09.2022 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити матросу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за 24.09.2022 року, відповідно до абзацу восьмого пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким Іншим особам».

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.08.2023 року.

Суддя О.В. Малих