Справа № 757/7494/22-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7494/22-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В. при секретарі судового засідання Ковалівській В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Києві - рядового поліції Беляка Дмитра Олександровича, Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови та прийняти до свого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила: скасувати постанову від 21.01.2022 серії ЕАО № 5249883 про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати означену постанову та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що 21.01.2022 року о 22:56 год. в м. Києві на вул. Саксаганського, 111 ОСОБА_1 припаркувала автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1 , що унеможливлювало виїзд з гаражу, перешкоджало іншим транспортним засобам, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови на неї накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. Вказану вище постанову позивач вважає протиправною, а дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності незаконними. Зазначила, що обставини викладені постанови не відповідають дійсності, інспектор поліції не дослідив всі обставини справи, неправомірно притягнув її до відповідальності відповідно до п. 15.10д ПДР.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач 2 в судове засіданні не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У відзиві, проти позову, адресованих суду, наголошує на тому, що винесена 21.01.2021 року постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення штрафу винесена відповідно до чинного законодавства, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 13.09.2022. відкрито провадження в порядку срощеного з викликом сторін.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до слідуючого.

Судом встановлено, інспектором Управління патрульнох поліції в місті Києві Беляком Д.О., складено постанову від 21.01.2022 серії ЕАО № 5249883 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно вказаної постанови накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн.

Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що 21.01.2022 року о 22:56 год. в м. Києві на вул. Саксаганського, 111 ОСОБА_1 припаркувала автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1 , що унеможливлювало виїзд з гаражу, перешкоджало іншим транспортним засобам, чим порушила п.15.10д ПДР України, скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно частини першої статті 122 КУпАП (…)Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками (…) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст.14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху України (надалі ПДР України).

Відповідно до п.1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 15.10д ПДР України Стоянка забороняється: у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Як встановлено судом, факт порушення 21.01.2022 року п. 15.10д ПДР України позивачем заперечується. Позивач наполягала на тому, що її автомобіль не перешкоджав іншим автомобілям, та виїзду з гаражу.

З аналізу вказаних вище законодавчих норм та досліджених в ході судового розгляду доказів, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем 21.02.2022 року п. 15.10д ПДР мав місце.

На переконання позивача, такі дії щодо паркування транспортного засобу, що робить неможливий рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів слід кваліфікувати за ст.125 КпАП України, яка передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, та тягнуть за собою попередження.

Однак, як вже було зазначено, пунктом 15.10 д ПДР України встановлено, що Стоянка забороняється: у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Таким чином, стоянка транспортного засобу забороняється у місцях, що зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів, де відповідно до вимог ПДР України передбачена відповідальність за ч. 1 ст.122 КпАП України, а отже ствердження позивача про безпідставність застосування даної норми є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст.280 КпАП України обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з ч.1, 2 ст.222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст.122 КпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Тому належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

П.3 ч.1 ст.288 КУпАП передбачає, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом (з особливостями встановленими КУпАП).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 4 ст. 258 КпАП України передбачає, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, відповідачем ДПП не надано, матеріалів відеофіксації, оскільки не збереглись.

Відповідно до розділу VIIIІнструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб.

Посилання позивача на фактичну відсутність доказів скоєного ним правопорушення безпідставні, так як згідно з вимогами законодавства а саме ст. 251, 252, КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно позивача була розглянута та постанова про накладення на нього адміністративного стягнення винесена у відповідності з вимогами Закону України "Про Національну поліцію", ст.ст. 33, 222, 251, 252, 258, 276, 284 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 «У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу».

З огляду на викладене суд приходить висновку про необгрунтованість позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення його позову.

На підставі викладеного, керуючись Керуючись ст.ст. 251, 252, 258,276, 280, 283,284 КУпАП, ст.ст. 2, 72, 77, 244-246, 257-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Києві - рядового поліції Беляка Дмитра Олександровича, Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови та прийняти до свого провадження - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2

відповідач 1: Інспектор 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Києві - рядовий поліції Беляк Дмитро Олександрович, 02000, м. Київ, вул. Народного ополчення, 8

відповідач 2: Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, 02000, м. Київ, вул. Народного ополчення, 8

Суддя Остапчук Т.В