Справа № 320/6644/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року Київ № 320/6644/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною відмову в реєстрації петицій, поданих в його інтересах із текстом наведеним у Додатку 1 до позовної заяви;

- зобов`язати посадових осіб Офісу Президента України опублікувати петицію з тексом наведеним у Додатку 1 до позовної заяви.

На обґрунтування позову позивач зазначив, що він засуджений до довічного позбавлення волі, із моменту його затримання у 2010 році перебуває у слідчих ізоляторах, а відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно відмовлено в реєстрації петицій поданих в його інтересах.

Ухвалою суду від 27.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача 05.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти позову заперечував та просив суд закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не зазначено та не обґрунтовано, які саме його права та охоронювані законом інтереси порушені діями відповідача та, які саме наслідки вони породжують, і, яким обставинами вони підтверджуються.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

У позовній заяві позивач зазначає, що в період із жовтня по грудень 2022 року на сайті https://petition.president.gov.ua/ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах позивача подавались петиції наступного змісту (додаток 1 до позовної заяви):

«Згідно пункту 27 частини 1 статті 106 Конституції України Президент здійснює помилування.

В час, коли російський агресор проводить масштабну мобілізацію та застосовує незаконні методи ведення війни, кожен українець, який здатний тримати зброю в руках має стати на захист Батьківщини.

ОСОБА_4 є патріотом України, офіцером ЗСУ, призером всеукраїнських змагань зі стрільби та знавцем військової справи. Тривалий час він знаходиться за Гратами через рішення прокомуністично налаштованого судді-сепаратиста, який нині являється депутатом міської ради від забороненої партії колаборанта Шарія.

Артем щиро бажає служити народу України, та з перших днів повномасштабної війни РФ проти України систематично звертався до державних органів з проханням надати йому можливість долучитися до війська.

Захист суверенітету і територіальної цілісності є конституційними обов`язками кожного громадянина нашої країни. Місце ОСОБА_5 серед людей, які ціною власного життя боронитимуть Україну до останнього. Саме тому до нього варто застосувати помилування».

Однак в оприлюдненні петиції було відмовлено з підстав того, що електронна петиція Президентові України не відповідає встановленим вимогам та враховуючи, що порушене питання має відбуватись за іншими правилами ніж ті, що встановлені законодавством для електронних петицій, запропоновано надіслати відповідне звернення в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян» за допомогою засобів електронного зв`язку або направити поштою.

Уважаючи такі дії відповідача щодо відмови в реєстрації електронної петиції протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Ураховуючи зазначене, у межах розгляду цієї адміністративної справи, насамперед, підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому необхідно зазначити, що обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.

Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього неможливо виконати завдання судочинства.

З тексту позовної заяви слідує, що авторами електронної петиції виступали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а не позивач.

Зміст електронної петиції, як стверджує позивач відповідає додатку 1 до позовної заяви, та зводиться до прохання про здійснення помилування позивача, засудженого до довічного позбавлення волі.

Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом, позивач посилається на відмову відповідача здійснити реєстрацію електронної петиції, на підтвердження чого долучив до позовної заяви роздруківку електронного листа. Дослідивши зазначений лист, суд зазначає, що з вказаного листа не вбачається ні хто є адресатом, ні дата його надіслання, та ні у відповідь на яку саме електронну петицію він надійшов.

Доводи позивача та надані ним докази не свідчать про порушення діями відповідача з відмови у реєстрації електронної петиції прав позивача, а посилання на порушення статті 24 Конституції України є загальними та не підтверджуються жодними доказами. Також суд зазначає, що згідно з матеріалами справи позивач не є автором електронних петицій, із чого також слідує, що оскаржуваними діями щодо відмови в їх реєстрації права та інтереси позивача не порушувались.

Суд зауважує, що питання порушене в електронній петиції (текст якої позивач долучив до позовної заяви) підлягає розгляду в порядку, визначеному Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженим Указом Президента від 21.04.2015 № 223/2015 (далі Положення).

Згідно з пунктом 3 Положення право клопотати про помилування має особа, яка:

засуджена судом України і відбуває покарання в Україні;

засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України;

засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування;

є захисником, одним із батьків, дружиною (чоловіком), дитиною, іншим членом сім`ї, законним представником особи, зазначеної в абзацах другому - четвертому цього пункту.

У виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин клопотання про помилування також може бути подано головою або іншим членом Комісії при Президентові України у питаннях помилування, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Радником - уповноваженим Президента України з прав дитини та дитячої реабілітації, Радником - уповноваженим Президента України з питань безбар?єрності.

Згідно з пунктом 6 Положення клопотання про помилування особою, засудженою судом України, яка відбуває покарання в Україні, або засудженою судом іноземної держави і переданою для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, подається через адміністрацію установи виконання покарань або іншого органу, що здійснює виконання кримінальних покарань. Адміністрація в установленому порядку невідкладно реєструє клопотання і протягом п`ятнадцяти днів з дня подання направляє його до Офісу Президента України разом із копіями вироку, ухвали і постанови суду, характеристикою про поведінку особи із викладеною письмово думкою адміністрації і, як правило, спостережної комісії або служби у справах дітей про доцільність помилування, а також іншими документами і даними, що мають значення для розгляду питання про застосування помилування.

Засуджена особа до особистого клопотання про помилування може долучити інші документи, які, на її погляд, мають значення для застосування помилування.

Голова або інший член Комісії при Президентові України у питаннях помилування, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Радник - уповноважений Президента України з прав дитини та дитячої реабілітації, Радник - уповноважений Президента України з питань безбар`єрності подають клопотання про помилування безпосередньо до Офісу Президента України. До такого клопотання долучаються будь-які документи, які мають значення для застосування помилування.

Із системного аналізу зазначених норм законодавства України вбачається, що здійснення помилування Президентом України, реалізується у визначеному законодавством порядку та за особистим клопотанням засудженого, або ж за клопотанням інших осіб, виключний перелік яких наведений в пункті 3 Положення, а саме: особи яка є захисником, одним із батьків, дружиною (чоловіком), дитиною, іншим членом сім`ї, законним представником засудженої особи та у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин клопотання про помилування також може бути подано головою або іншим членом Комісії при Президентові України у питаннях помилування, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Радником - уповноваженим Президента України з прав дитини та дитячої реабілітації, Радником - уповноваженим Президента України з питань безбар`єрності.

Із урахуванням викладеного, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт порушення прав та інтересів позивача оскаржуваними діями Офісу Президента України, зважаючи на те, що порушення має бути реальним, чого позивачем суду не доведено та матеріалами справи не підтверджено, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.