Справа № 161/11256/23
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2023-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/239/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого - судді Рудської С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції Савчука Віталія Івановича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

05.07.2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 24.06.2023 року інспектором роти № 4 БУПП у Волинській обл. ст. лейтенантом поліції Савчуком В.І. було винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 73208859, якою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП (далі - оскаржувана постанова). Вважає вказану постанову незаконною та такою, що винесена із порушенням норм чинного законодавства. Вказує, що до моменту зупинки його працівниками поліції вимоги дорожнього знаку «рух праворуч» він не порушував та докази зворотного йому надано не було. Крім того, йому не було роз`яснено процесуальних прав, а також не надано можливості ознайомитися із доказами інкримінованих йому правопорушень. Оскільки, його зупинка співробітниками поліції була безпідставною (незаконною), обов`язку щодо пред`явлення документів, у тому числі посвідчення подія, у нього не виникло. Враховуючи наведене, просить суд скасувати оскаржувану постанову, а також стягнути з УПП у Волинській обл. на свою користь судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.07.2023 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 7).

18.07.2023 року представником позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог у якій остання, за наслідками розгляду справи, просила суд стягнути із Савчука В.І. на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. (а.с. 20).

19.07.2023 року представником відповідачів було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень остання зазначає, що 24.06.2023 року у м. Луцьку по вул. Винниченка, 67, екіпажем поліції було виявлено автомобіль HONDA Civic, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який порушив вимогу дорожнього знаку «4.2. Рух праворуч», а також здійснював рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною відповідним дорожнім знаком «5.8.». В ході з`ясування обставин правопорушення інспектором також встановлено, що позивач керував транспортним засобом будучи особою, яка не має права керування транспортними засобами на території України. За наслідками зазначених обставин було винесено оскаржувану постанову. Вказує, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 122 КУпАП повністю підтверджується відеозаписом із камер відеонагляду «Безпечне місто Луцьк». Натомість, про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП свідчить та обставина, що на момент його зупинки 24.06.2023 року в останнього було наявне посвідчення водія, отримане у США, яке не дає йому підстав для керування транспортними засобами на території України. При цьому, в позивача відсутнє міжнародне посвідчення водія. У свою чергу, в ході здійснення провадження щодо ОСОБА_1 інспектором у повній мірі було дотримано вимог процесуального законодавства. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 33-36).

20.07.2023 року представником відповідачів було подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. В обгрунтування своїх доводів остання зазначає, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу є необгрунтованими, належними доказами не підтверджені, а правові підстави для їх стягнення відсутні (а.с. 47-50).

07.08.2023 року від представника позивача надійшла на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що наявне у ОСОБА_1 посвідчення водія, отримане у США надає йому право керування транспортними засобами на території України, а доводи сторони відповідача про зворотне є невірним трактуванням вимог чинного законодавства. Просить заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с. 60-62, 77-80).

Станом на дату постановлення даного судового рішення заперечення на відповідь на відзив від відповідачів на адресу суду не надходили.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.06.2023 року інспектором взводу № 1 роти № 4 БУПП у Волинській обл. ст. лейтенантом поліції Савчуком В.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАВ № 368991 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 24.06.2023 року о 22:41, в м. Луцьку по вул. Винниченка, 67, керуючи автомобілем HONDA Civic, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку «4.2. Рух праворуч», здійснив рух по смузі руху маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком «5.11.», а також при перевірці документів встановлено, що останній не має права керування транспортними засобами на території України. Вказані дії є порушенням вимог п. п. 2.1 «а», 8.4 «г», 17.1 ПДР України (а.с. 38).

Згідно 8.4 «г» ПДР України «наказові знаки» показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Дорожній знак «4.2. Рух праворуч» відноситься до категорії наказових знаків та такий дозволяє рух лише праворуч. Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким він встановлений.

За порушення вимог дорожніх знаків передбачено адміністративну відповідальність, яка встановлена диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 17.1 ПДР України визначено, що на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком «5.8. Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» або «5.11. Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

За порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів передбачено адміністративну відповідальність, яка встановлена диспозицією ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Слід зауважити, що право керування транспортним засобом визначається наявністю у відповідної особи посвідчення водія, яке є дійсним на території України.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У своєму позові ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним вимоги дорожнього знаку «4.2. Рух праворуч», а також стверджує, що він виїхав на вул. Винниченка у м. Луцьку на ділянці дороги, яка не облаштована даним дорожнім знаком.

Однак, із такими доводами погодитися не можливо з огляду на наступне.

Так, із відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля вбачається наступне: рухаючись від перехрестя пр-ту Василя Мойсея - пр-ту Грушевського - вул. Стрілецька - вул. Яровиця - вул. Винниченка (де організовано рух по колу) (далі - перехрестя) по вул. Винниченка в напрямку пр-ту Волі, перед поворотом на вул. Івана Франка встановлено дорожній знак «4.2. Рух праворуч»; відразу за вказаним поворотом на вул. Івана Франка по вул. Винниченка в напрямку пр-ту Волі встановлено дорожній знак «5.11. Смуга для руху маршрутних транспортних засобів».

У свою чергу, той факт, що ОСОБА_1 рухався за кермом автомобіля HONDA Civic, д.н.з. НОМЕР_1 , від перехрестя в напрямку пр-ту Волі по вул. Винниченка, а відтак порушив вимоги дорожніх знаків «4.2. Рух праворуч» та «5.11. Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» беззаперечно підтверджується відеозаписом із камер відеонагляду системи «Безпечне місто Луцьк» (а.с. 39).

Наведене беззаперечно свідчить про наявність в діях позивача події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 122 КУпАП, а будь-які доводи про зворотне є надуманими.

Крім того, як вбачається із нагрудного відеореєстратора інспектора взводу № 1 роти № 4 БУПП у Волинській обл. ст. лейтенанта поліції Савчука В.І. останній в ході з`ясування обставин порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України встановив, що у нього відсутнє посвідчення водія, яке надає йому право керування транспортними засобами на території України. Зокрема, позивач пред`явив інспектору посвідчення водія, отримане ним у США (а.с. 39).

З даного приводу суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-УІІІ від 25.04.1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року (далі - Конвенція).

Частиною 2 ст. 41 Конвенції встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Згідно п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуск громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 року, - особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Тобто, з аналізу п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуск громадян до керування транспортними засобами», встановлено, що посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, надає право на керування транспортними засобами за умови наявності міжнародного посвідчення водія.

Сполучені Штати Америки не є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Крім цього, Україною не було ратифіковано Женевську Конвенцію про дорожній рух 1949 року, учасником якої є Сполучені Штати Америки.

Отже, позивачем, при пред`явленні посвідчення водія, виданого Сполученими Штатами Америки на його ім`я, не було враховано, що США не є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року, а отже не діє на території України.

У свою чергу, як вбачається із відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3/3724-08-2023 від 24.07.2023 року ОСОБА_1 згідно відомостей ЄДР не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом виданого в Україні (а.с. 58).

Наведене беззаперечно свідчить про наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а доводи про зворотне є надуманими.

Крім того, як слідує із нагрудного відеореєстратора інспектора взводу № 1 роти № 4 БУПП у Волинській обл. ст. лейтенанта поліції Савчука В.І., останній, в ході розгляду справи щодо позивача, роз`яснив йому процесуальні права, визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також, за його відповідним клопотанням, забезпечив можливість оглянути наявність дорожніх знаків «4.2. Рух праворуч» та «5.11. Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» на перехресті вул. Винниченка - вул. Івана Франка у м. Луцьку, шляхом його доставлення на вказане місце на службовому автомобілі для їх безпосереднього огляду (а.с. 39).

Вищевказане свідчить про повну відповідність дій інспектора взводу № 1 роти № 4 БУПП у Волинській обл. ст. лейтенанта поліції Савчука В.І. нормам процесуального права при розгляді щодо ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч.ч. 1, 3 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

У зв`язку з відмовою в позові, суд, у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати залишає за ним.

На підставі ст.ст. 122, 126, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції Савчука Віталія Івановича про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 1 1 серпня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська