Справа № 120/11153/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

09 серпня 2023 р. Справа № 120/11153/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Бошкова Юлія Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою суду від 26.07.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, визначених у мотивувальній частині ухвали, а саме:

- навести законодавчо визначені підстави, які надають чи передбачають можливість звернення позивача з даним позовом до суду;

- подати обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, у якому навести інші підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, ніж ті, що відхилені судом в межах цієї ухвали;

- надати документ, який підтверджує сплату судового збору в розмірі 2684,00 грн. за такими реквізитами: ГУК у Він. обл./м.Вінниця/22030101; ; банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок: UA4002856; призначення платежу: судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вінницький окружний адміністративний суд.

03.08.2023 до суду надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у якому представник позивача вказує, що у військової частини НОМЕР_1 була відсутня можливість вчасно звернутись за захистом порушених прав через відсутність адреси проживання чи відомого місця реєстрації відповідача, у зв`язку з чим подано запити до Могилів-Подільського РТЦК та СП від 25.04.2023 за №14/2969-23-Вих про надання інформації щодо відомого місця проживання майора запасу ОСОБА_1 . У відповіді було зазначено, що місце проживання невідоме. Після повторного звернення до Могилів-Подільського РТЦК та СП із запитом №14/4819-23-Вих від 03.07.2023 отримано відповідь від 18.07.2023 №4300, що станом на 15.07.2023, що відповідач згідно з наявною інформацією, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, позивач посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, відповідно до яких запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Також як підставу для поновлення строку звернення до суду позивачем вказано те, що персонал ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), перебував у складі оперативно - тактичного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », згідно бойового розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №116/131т від 11.06.2022, був залучений до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил рф.

04.08.2023 за допомогою системи "Електронний суд" подано клопотання вх. №45120/23 про надання терміну на сплату судового збору та цього ж дня подано клопотання вх. №45328/23, до якого долучено платіжну інструкцію №480 від 04.08.2023 про сплату судового збору.

Визначаючись з приводу наявності підстав для поновлення строку, суд виходить з такого.

За приписами частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

В розумінні положень статей 121, 122 КАС України поважними причинами, що зумовлюють пропуск строку звернення до суду, визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. При цьому, сам лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.

Неналежна організація процесу щодо зверненням з позовною заявою до суду з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Позивач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26.09.2022 у справі №560/403/22, від 03.11.2022 у справі №560/15534/21, від 22.12.2022 у справі №380/19423/21 та від 18.01.2023 у справі №200/7384/19-а.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд, враховуючи доводи позивача, дійшов висновку, що строк звернення до суду з цим позовом слід обчислювати з моменту отримання листа від 08.03.2023 вх. №1378, з якого, як вказав сам позивач, він дізнався про помилкову виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Водночас, у клопотання про поновлення строку військова частина НОМЕР_1 вказує, що строк звернення до суду необхідно обчислювати з моменту винесення наказу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.04.2023 №109-АГ.

Суд такі доводи позивача відхиляє, оскільки строк звернення до суду обчислюється саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, винесення наказу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.04.2023 №109-АГ, не змінює моменту з якого позивач дізнався про порушення своїх прав.

Більш того, дослідивши зміст листа від 08.03.2023 №1378, судом встановлено, що таким листом Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України просило донести до 12.03.2023 інформацію про проведену 3 прикордонним загоном імені Героя України полковника Євгенія Пікуса претензійну роботу.

При цьому, у такому листі Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України посилається на те, що позивача повідомлено про скасування висновку службового розслідування за фактом виявлених фінансових порушень, за результатами внутрішнього аудиту, затвердженого 06.11.2022, листом від 19.02.2023 за №32/960-23-Вих та у такому листі визначено організувати позовну роботу по стягненню коштів.

Відтак, позивач знав про порушення свої прав, інтересів ще з моменту отримання листа від 19.02.2023, а не з листа від 08.03.2023, яким лише його зобов`язано повідомити про проведену претензійну роботу.

Як одну з причин звернення до суду з пропуском строку сторона позивача вказує відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

З доданих до клопотання про поновлення строку звернення до суду документів, судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 з запитом від 25.04.2023 за №14/2969-23-Вих та, як вказує представник позивача, отримала відповідь, згідно з якою місце проживання майора запасу ОСОБА_1 невідоме. Водночас суд зазначає, що такої відповіді на запит стороною позивача не долучено до клопотання про поновлення строку.

У свою чергу із повторним зверненням до Могилів-Подільського РТЦК та СП із запитом, з метою встановлення місця проживання (перебування) відповідача, позивач звернувся лише 03.07.2023 (№14/4819-23-Вих).

Тобто з моменту отримання відповіді на запит, з якої не вдалось встановити місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , позивач близько 2 місяців не вчиняв жодних дій з метою встановлення таких відомостей та звернувся з повторним запитом лише 03.07.2023.

Окрім того, як вже зазначалось судом, неналежна організація процесу щодо вчасного зверненням з позовною заявою до суду, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, які стосуються продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії карантину, адже до спірних правовідносин підлягають застосуванню не норми Кодексу законів про працю України, а норми Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 не здійснювала свої повноважень або здійснювала їх обмежено, у зв`язку з виконанням бойових завдань та інших заходів з оборони та відсічі збройної агресії рф, то суд повторно зазначає, що позивачем не надано жодних доказів про те, що уповноважені представники військової частини (керівник, юрист, спеціаліст з правових питань чи інші відповідальні особи за подання позовної заяви до суду) не здійснювали свої повноваження, або здійснювали їх обмежено, або існували якісь інші перешкоди для дотримання строку, які пов`язані із запровадженням воєнного стану чи залученням прикордонного загону до ведення бойових дій.

В даному випадку сам факт прийняття позивачем (військовою частиною) наказу №677-ОС від 06.05.2022 про виключення відповідача зі списків особового складу військової частини та наступна реалізація такого наказу, в тому числі і проведення з ОСОБА_1 усіх розрахунків при його звільненні з військової служби свідчить про те, що організаційно, -кадрова, - фінансова діяльність військової частини НОМЕР_1 в період воєнного стану здійснювалась та здійснюється і надалі, а отже позивач в повній мірі мав можливість та, власне, зобов`язаний був належним чином перевіряти свою фінансову дисципліну та вживати заходи з метою своєчасного виправлення допущених помилок, в тому числі і шляхом звернення до суду з відповідними позовами.

Отже, стороною позивача не наведено достатніх, обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Окрім того, суд вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, в частині наведення визначених законом підстав, які надають чи передбачають можливість звернення позивача з даним позовом до суду.

При цьому, за змістом клопотання про поновлення строку звернення до суду відповідач лише зазначив, що даний спір не стільки пов`язаний із виникненням, зміною та завершенням відносин публічної служби, скільки з предметом позовних вимог суб`єкта владних повноважень, який виник у світлі появи нових правовідносин у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та зміною політики держави у відношенні до військовослужбовців, яким не передбачено виплату такого виду грошового забезпечення як одноразова грошова допомога. Тому виникла необхідність звернення суб`єктом владних повноважень в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) за судовим захистом.

Тобто, позивачем на виконання вимог ухвали від 26.07.2023 не вказано жодного нормативно-правового акту яких передбачає його право на звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами.

У свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішеннях від 20.05.2010 в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Таким чином, зважаючи на те, що наведені у клопотанні обставини щодо невчасного звернення до суду з відповідним позовом не свідчать про поважність причин пропуску такого строку, тому клпотання про поновлення такого строку задоволенню не підлягає.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Так, згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

З огляду на те, що наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду не свідчать про поважність причин пропуску такого строку, а також те, що позивачем не усунено у повному обсязі недоліки позовної заяви, зокрема, щодо наведення визначених законом підстав, які надають чи передбачають можливість звернення позивача з даним позовом до суду, слід дійти висновку, що позовна заява з доданими до неї документами підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна