Справа № 120/2314/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 р. Справа № 120/2314/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач 2) про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду даної заяви органом пенсійного фонду винесено оскаржуване рішення № 21 від 07.02.2023, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Як зазначає позивач, орган пенсійного фонду під час вирішення питання про призначення пенсії безпідставно не зарахував до трудового стажу період його навчання з 01.09.1979 по 09.05.1979 згідно диплома серії НОМЕР_1 від 30.06.1984, пославшись на ту обставину, що навчання співпадає з військової службою. Позивач з такими висновками відповідача не погоджується та вважає, що вказаний період навчання в Одеському інженерно-будівельному інституті має бути зарахований до його страхового стажу.

За таких обставин позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 21 від 07.02.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди навчання в Одеському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1975 по 09.05.1979, що дає право на пенсію за віком.

Ухвалою від 09.05.2023 судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачам 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

25.05.2023 та 26.05.2023 (тотожний за змістом) на адресу суду від ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву. Так, заперечуючи проти позову відповідач 1 зазначив, що позивач 31.01.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності зазначена заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за результатами розгляду якої було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №21 від 07.02.2023. Відповідач 1 вказує, що при прийнятті даного рішення до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1975 по 09.05.1979, оскільки період навчання перетинається з періодом військової служби. Поряд із тим, відповідач 1 зазначає, що згідно диплому серії НОМЕР_1 позивач навчався з 01.09.1975 по 26.06.1984 та згідно військового квитка серії НОМЕР_2 з 10.05.1979 по 24.05.1981 проходив військову службу. На переконання відповідача 1 загальний страховий стаж позивача складає 12 років 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Отже, на думку відповідача 1, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло правомірне та обґрунтоване рішення №21 від 07.02.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (15 років). За таких обставин вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а тому у їх задоволенні просить суд відмовити.

Натомість, відповідач 2 копію ухвали про відкриття провадженні у справі від 09.05.2023 отримав в електронний кабінет 09.05.2023 о 11:53 про що свідчить відповідна довідка, яка наявна в матеріалах справи. Однак своїм правом на подання відзиву не скористався.

Наведені обставини згідно ч. 6 ст. 162 КАС України не є перешкодою в розгляді справи за відсутності відзиву від відповідача 2.

Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 65 років, 03.01.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч.3 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши до заяви необхідний пакет документів.

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ у Вінницькій області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення №21 від 07.02.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу в розумінні ч. 3 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Мотивами прийняття даного рішення слугувало те, що згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж заявника на день звернення складає 12 років 22 дні. Крім того у вказаному рішенні зазначено, що у разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано період його навчання з 01.09.1975 по 09.05.1979 згідно диплома НОМЕР_1 від 30.06.1984, оскільки навчання співпадає з військовою службою.

Вважаючи, що пенсійний орган безпідставно дійшов висновку про не зарахування вказаного періоду навчання до страхового стажу та, у зв`язку з цим, протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на його думку, прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною другою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Отже, позивачу як особі, яка в 2023 році досягла віку 65 років та яка немає необхідного з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону №1058-IV, для призначення пенсії необхідно мати страховий стаж не менше 15 років.

Так, законодавством, яке діяло до прийняття Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, а саме статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу. Зокрема, згідно пункту д частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон від 05.11.91 № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637) також визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

За роз`ясненням Пенсійного фонду України щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу, опублікованими на офіційному сайті 26.08.2022, до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, весь період навчання за денною (очною) формою навчання у вищому навчальному закладі зараховується до страхового стажу особи. При цьому при відсутності у дипломі особи відомостей щодо форми та часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області 21 від 07.02.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком, підставою для не зарахування позивачу до страхового стажу періоду його навчання з 01.09.1975 по 09.05.1979 згідно диплома НОМЕР_1 від 30.06.1984 слугувало те, що період навчання співпадає з військовою службою.

Так, досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що згідно диплома серії НОМЕР_1 від 30.06.1984 позивач в 1975 році вступив до Одеського інженерно - будівельного інституту та в 1984 році закінчив повний курс названого інституту по спеціальності сільськогосподарське будівництво.

При цьому, як вбачається із копії трудової книжки позивача, позивач за період з 10.05.1975 по 24.05.1981 проходив військову службу в рядах радянської армії.

З метою уточнення інформації щодо періоду навчання, позивачем надана архівна довідка Одеської державної академії будівництва та архітектури від 06.10.2022 №24-5549 в якій міститься інформація про те, що на підставі архівної справи ОСОБА_1 , позивач з 01.09.1975 зарахований студентом 1-го курсу денної форми навчання Миколаївського інженерно-будівельного факультету Одеського інженерно-будівельного інституту (наказ №504 /ас від 22.08.1975). З 3-го курсу відрахований з інституту, як такий, що припинив відвідування занять з 21.03.1979 (наказ №268/ас від 30 березня 1979 року). Поновлений студентом 3-го курсу денної форми навчання з 01.09.1981 (наказ №656/ас від 31.08.1981). Відрахований з інституту в зв`язку з закінченням з 30.06.1984 (наказ № 520/ас від 30 червня 1984 року).

В цій архівній довідці також зазначено, що на базі Одеського інженерно-будівельного інституту створено Одеську державну академію будівництва та архітектури з 01 червня 1984 року (наказ № 147 від 18 травня 1994 року).

Отже, аналізуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що період навчання позивача з 01.09.1975 по 09.05.1979 (фактично по 21.03.1979) жодним чином не співпадає з періодом військової служби, яку позивач проходив з 10.05.1979 по 24.05.1981. Тобто в спірний період, що визначений в оскаржуваному рішенні (з 01.09.1975 по 09.05.1979) позивач військової служби не проходив.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки копією диплома серії НОМЕР_1 від 30.06.1984, а також архівною довідкою, виданою Одеською державною академією будівництва та архітектури від 06.10.2022 №24-5549 підтверджується період навчання позивача в Одеському інженерно - будівельному інституті з 01.09.1975 по 21.03.1979, тому не зарахування органами Пенсійного фонду України вказаного періоду до страхового стажу з тієї підстави, що такий період співпадає з військовою службою, є протиправним, оскільки як вже зазначалося вище вказане твердження відповідача не відповідає дійсності.

За таких обставин оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №21 від 07.02.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо іншої частини позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Також суд враховує статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відносно органу Пенсійного фонду України, на який слід покласти обов`язок по відновленню порушеного права позивача, то суд враховує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивача та прийняття відповідного рішення у відповідності до п. 4.2. Порядку № 22-1.

Так, позивач зареєстрований та проживає в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. У відповідності зі ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Відповідно до п. 4.10 Порядку 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії

Отже, із цього слідує, що у відповідності до чинного законодавства Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області після розгляду заяви позивача та прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії не має повноважень на вчинення будь-яких інших дій з приводу пенсійного забезпечення позивача, у тому числі за рішенням суду, оскільки останній не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Крім того суд враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 04.04.2019 у справі № 204/362/17, відповідно до яких єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою.

Відтак оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було уповноважено лише на розгляд конкретної заяви позивача про призначення пенсії від 03.01.2023, тому територіальним органом Пенсійного фонду України, уповноваженим на розгляд питання щодо зарахування страхового стажу на виконання рішення суду має бути Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, куди позивач звернувся із відповідною заявою про призначення пенсії.

Так, як слідує зі змісту позовних вимог, позивач ставить питання про зарахування до його страхового стажу період навчання в Одеському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1975 по 09.05.1979.

Втім суд враховує, що згідно архівної довідки Одеської державної академії будівництва та архітектури від 06.10.2022 №24-5549, позивач був зарахований до Одеського інженерно-будівельного інституту з 01 вересня 1975 року та відрахований з інституту як такий, що припинив відвідування занять з 21 березня 1979 року. При цьому був поновлений студентом 3-го курсу денної форми навчання з 01 вересня 1981 року та відрахований у зв`язку з закінченням навчання з 30 червня 1984 року.

Отже, фактичним періодом навчання позивача в цьому спірному випадку є період з 01.09.1975 по 21.03.1979, а не по 09.05.1979.

За таких обставин суд вважає, що в цій частині заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його навчання з 01.09.1975 по 21.03.1979 в Одеському інженерно-будівельному інституті, що дає право на призначення пенсії за віком.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах (по 536,80 грн. з кожного).

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень (тобто задоволена основна вимога немайнового характеру, яка підлягала оплаті судовим збором), тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 21 від 07.02.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, період навчання в Одеському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1975 по 21.03.1979.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08.08.23.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович