Справа № 520/19971/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

10.08.2023 р. справа №520/19971/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом

Приватного сільськогосподарського підприємство "ДЕМЕТРА" (далі за текстом - позивач, заявник)
до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
проскасування рішення суб"єкта владних повноважень, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Головка Віталія Леонідовича від 17.07.2023 ВП № 72107532 про накладення на боржника - Приватне сільськогосподарське підприємство «ДЕМЕТРА», штрафу на користь держави у розмірі 5.100,00грн.

Аргументуючи цю вимогу, зазначив, що 03.07.2023р. подав до органу державної виконавчої служби заяву про: знаходження підприємства під окупацією Російської Федерації; повне знищення усіх господарських будівель, техніки та документації; замінування власних земельних ділянок; ув`язнення директора ПСП «Деметра» представниками ворога; проходження директором ПСП «Деметра» лікування на території Федеративної Республіки Німеччина; фізичну неможливість виконання рішення суду про передачу земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідач, Харківський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за текстом Відділ) станом на 10.08.2023р. на вимогу суду подав копії матеріалів виконавчого провадження. Оскільки добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2023р. у справі №922/1341/22 було: 1) зобов`язано Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" (, вул. Шкільна, 4, сел. Кутузівка, Харківський район, Харківська область, 62405), Харківську районну державну адміністрацію Харківської області (, Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61098) повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га; 2) зобов`язано Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" (, вул. Шкільна, 4, сел. Кутузівка, Харківський район, Харківська область, 62405), Вільхівську сільську раду (, вул. Центральна, 1, с. Вільхівка, Харківський район, Харківська область, 62431) повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0006 площею 2,9058 га.

Участь у розгляді даної справи брав представник заявника - Потеряєва І.А. за довіреністю від 22.06.2022р.

За змістом постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2023р. у справі №922/1341/22 слід визнати підтвердженими та такими, що не потребують додаткового доказування згідно з ч.4 ст.78 КАС України ті обставини, що: 1) 08.06.2006 Харківською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №1010, відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення ПСП "Деметра" земельних ділянок, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області (п. 1); 2) Відповідно до п. 2 розпорядження Харківської РДА Харківської області від 08.06.2006р. №1010 вилучено з постійного користування ДП ДГ "Кутузівка" земельні ділянки сільськогосподарського призначення несільськогосподарських угідь загальною площею 3,3901 га господарського двору, розташовані за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради; 3) Згідно п. 3 розпорядження Харківської РДА Харківської області від 08.06.2006р. №1010 надано ПСП "Деметра" в довгострокову оренду строком на 50 років земельні ділянки загальною площею 3,3901 га господарського двору, розташовані за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради, без зміни цільового призначення землі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 4) На підставі розпорядження Харківської РДА Харківської області від 08.06.2006р. №1010, 28.09.2006р. між Харківською районної державною адміністрацією та приватним сільськогосподарським підприємством "Деметра" укладені договори оренди землі строком на 50 років, які зареєстровані 13.10.2006 за №14 та 16.10.2006 за №15: з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га та з кадастровим номером :01:001:0006 площею 2,9058 га.; 6) Відповідно до п. 2 договорів, в оренду передаються земельні ділянки площею 0,4843 га та 2,9058 га, у тому числі несільськогосподарських угідь 0,4843 га господарчого двору та 2,9058 га господарчого двору; 7) Земельні ділянки передаються в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельних ділянок землі для ведення сільськогосподарського виробництва (п.п. 14, 15 договору).

23.06.2023р. працівником відповідача (заступником начальника відділу Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №72107532 з примусового виконання судового наказу №922/1341/22 від 02.06.2023р., згідно з п.2 якої на боржника за виконавчим провадженням (тобто на заявника було покладено обов`язок виконання рішення суду протягом 10 днів).

До вказаної постанови від 23.06.2023р. по ВП №72107532 відповідачем було виготовлено супровідний лист і ці матеріали засобами поштового зв"язку були спрямовані на адресу заявника як боржника за виконавчим провадженням та були отримані заявником - 28.06.2023р.

03.07.2023р. заявник, демонструючи обізнаність із подією відкриття виконавчого провадження, подав до відповідача заяву, де просив зупинити виконавче провадження та не застосовувати штраф за невиконання рішення суду у зв`язку із тим, що: знаходиться за межами України через незадовільний стан здоров`я, підприємство перебувало під окупацією Російської Федерації; відбулось повне знищення усіх господарських будівель, техніки та документації; має місце замінування власних земельних ділянок; мало місце ув`язнення директора ПСП «Деметра» представниками ворога.

За цим зверненням заявника суб`єктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмоми, втілене у листі від 04.07.2023р. №36953.

17.07.2023р. працівником відповідача (заступником начальника відділу Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) була винесена постанова ВП №72107532 про накладення 5.100,00грн. штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин.

Як з`ясовано судом, у якості юридичної підстави для прийняття цього рішення суб`єктом владних повноважень були обрані положення ст.ст.63 і 75 Закону України «Про виконавче провадження», а фактичними підставами послугували судження суб`єкта владних повноважень про невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Стверджуючи про невідповідність закону означеного рішення суб`єкта владних повноважень, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до установлених обставин спору підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суспільні відносини з приводу примусового виконання виконавчих документів унормовані, насамперед, приписами Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" та Закону України від 02.06.2016р. №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", згідно з якими примусове виконання рішень віднесено до компетенції органів державної виконавчої служби (державних виконавців) та приватних виконавців.

Так, за визначенням ст.1 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України державний виконавець належить до кола суб`єктів владних повноважень, то управлінські волевиявлення державного виконавця повинні узгоджуватись із приписами ч.2 ст.2 КАС України, ч.1 ст.2 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження", ч.1 ст.4 Закону України від 02.06.2016р. №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають накази господарських судів.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Доводів про поширення на спірні правовідносини приписів ст.4 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" заявником у тексті позову не наведено, таких доказів заявником усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України до суду не подано, а судом самостійно під час виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України ознак існування таких доказів не виявлено.

Як то указано у ст.10 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.63 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Суд зважає, що законом не визначено конкретної та детальної процедури здійснення державним виконавцем процедури, згаданої у ч.1 ст.63 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Тому суд вважає, що така перевірка у залежності від обставин кожної конкретної ситуації може здійснюватись як за матеріалами виконавчого провадження, так і у спосіб прибуття державного виконавця за місцезнаходженням боржника виконавчого провадження або за місцезнаходженням майна, відносно якого на боржника покладені певні обов`язки.

Нормами Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" не визначено порядку виконання рішення суду про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Не містять такого порядку і норми Закону України від 06.10.1998р. №161-ХІV «Про оренду землі».

Згідно з ч.1 ст.791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.4 ст.791 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

За змістом ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, з положень наведених норм закону явно та однозначно витікає, що відносно земельної ділянки як нерухомої речі (об`єкта нерухомого майна) може бути застосований лише один спосіб документального оформлення факту передачі майна складання письмового акту.

Відтак, перевірка державним виконавцем стану виконання рішення суду про зобов`язання повернути земельну ділянку об`єктивно не вимагає вжиття будь-яких організаційно-правових заходів контролю у спосіб прибуття державного виконавця за адресою місцезнаходження боржника юридичної особи чи за адресою розміщення майна земельної ділянки тощо, а цілком правомірно та обґрунтовано може бути проведена виключно на підставі матеріалів виконавчого провадження, котрі повинні містити об`єктивні дані про: обізнаність боржника із подією відкриття виконавчого провадження; складання чи нескладання акту прийманняпередачі земельної ділянки; існування чи відсутності поважних причин невиконання рішення суду; збігу строку на виконання рішення суду згідно із постановою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Норми Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" не містять переліку згаданих поважних причин невиконання виконавчого документа.

За суттю та характером до кола згаданих поважних причин можуть бути віднесені обставини, окреслені законодавцем у ч.1 ст.34 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Проте, викладені у тексті позову доводи заявника (знаходження підприємства під окупацією Російської Федерації; повне знищення усіх господарських будівель, техніки та документації; замінування власних земельних ділянок; ув`язнення директора ПСП «Деметра» представниками ворога; проходження директором ПСП «Деметра» лікування на території Федеративної Республіки Німеччина; фізична неможливість виконання рішення суду про передачу земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Харківській області) не можуть бути кваліфіковані у якості поважних причин невиконання виконавчого документа у розумінні ч.1 ст.34 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України ані у складі матеріалів позову, ані у ході розгляду справи судом заявник не подав суду доказів звернення до господарського суду із заявою (клопотанням) про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду і постановлення господарським судом рішення про задоволення згаданого процесуального документа.

Також усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України ані у складі матеріалів позову, ані у ході розгляду справи судом заявник не подав суду доказів знаходження керівника заявника на стаціонарному лікуванні у фізичному стані, котрий об`єктивно унеможливлює вчинення юридично значимої дії на забезпечення представництва інтересів ПСП «Деметра» у спірних правовідносинах у порядку ст.244 Цивільного кодексу України у спосіб видачі довіреності.

Сама по собі обставина знаходження керівника заявника поза межами України є доказом підтвердження обставини реалізації конкретною людиною свободи пересування, а не поважності причини невиконання рішення суду.

До того ж, як свідчать приєднані до матеріалів позову копії документів між керівником заявника та представником заявника у справі №520/19971/23 04.07.2023р. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги адвоката, що сприймається судом у якості доказу здатності керівника заявника безперешкодно вчиняти юридично значимі дії, спрямовані на захист інтересів ПСП «Деметра», а також у якості доказу відсутності особистої внутрішньої волі на вчинення аналогічного за змістом діяння стосовно уповноваження іншої належної особи на складання від імені ПСП «Деметра» акту приймання передачі (повернення) земельної ділянки з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області.

У ході розв`язання спору судом на виконання імперативних вимог ч.4 ст.9 КАС України за власною ініціативою з метою з`ясування об`єктивної істини безвідносно до правових позицій учасників спору та процесуальної поведінки сторін справи не було виявлено ознак існування об`єктивних даних, котрі б засвідчували існування нездоланних та непереборних перешкод у складанні заявником як боржником у виконавчому провадженні акту про повернення земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га у володіння ГУ Держгеокадастру у Харківській області, позаяк складання такого акту не потребує ані збереження будь-якої документації, ані фізичного огляду земельної ділянки, ані вчинення будь-яких інших дій, зумовлених як поточним станом справ заявника ПСП «Деметра», так і наслідками факторів окупації тієї території, де провадилась господарська діяльності ПСП «Деметра» збройними формуваннями Російської Федерації.

Частиною 1 ст.75 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних відносинах суб`єкт владних повноважень вчинив оскаржене управлінське волевиявлення з приводу накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин із дотриманням ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував із достатньою повнотою та оцінив вірно (бо урахував, що матеріали виконавчого провадження містили докази обізнаності боржника із подією відкриття виконавчого провадження, спливу строку на виконання виконавчого документа згідно із постановою про відкриття виконавчого провадження; взяв до відома, що правова природа та фізичні властивості майна, відносно якого у боржника виник обов`язок передачі, не потребували вчинення будь-яких інших заходів контролю, окрім безпосереднього вивчення матеріалів виконавчого провадження); норму закону визначив належну та не припустився помилки у тлумаченні її змісту; унаслідок чого реально вчинене суб"єктом владних повноважень управлінське волевиявлення цілком узгоджується як із змістом нормативного регламентування, так і із справжніми обставинами спору.

Додатково суд зважає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів існування поважних причин несвоєчасного виконання заявником рішення суду.

Відтак, обставину існування таких обставин слід сприймати у якості недоведеної.

Окремо суд зважає, що згідно з постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2023р. у справі №922/1341/22 земельна ділянка із кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га належить до несільськогосподарських угідь господарчого двору, а не до полів, котрі згідно з приєднаною до матеріалів справи копією листа ГУ ДСНС у Харківській області від 26.06.2023р. №65040-3187/65123 вважаються ймовірно забрудненими вибухонебезпечними предметами.

Відтак, позов заявника підлягає відхиленню у зв`язку з відсутністю факту порушення суб`єктивного права (або факту ущемлення законного інтересу) за викладеними у позові доводами.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував усі існуючі механізми з`ясування об`єктивної істини у спорі; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; у прийнятному поза розумним сумнівом обсязі виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права, оцінки доводів сторін та дійсних обставин спору.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. Посилання сторін на решту аргументів об`єктивно не має значення для результату вирішення спору, а тому не потребує окремої детальної оцінки у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.6 ст.287 КАС України (протягом 10 днів з дати проголошення судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко