Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 серпня 2023 року м. ПолтаваСправа №

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Шевяков І.С., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до суду до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

07.08.2023 до Полтавського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 зі заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просив суд: заборонити відчуження нерухомого майна в складі: контори літ. "А-1", складу літ. "Б", складу літ. "В", цеху по переробці овочів літ. "Г", томатно-варочного цеху літ. "Д", кваш пункту літ. "Е", складу літ. "Ж", складу літ. "З"., магазину літ. "Л", трансформаторної будки літ. " К", огорожі № 1., яка на праві приватно власності належить ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2000, Лубенська філія Полтавської регіональної агрорно-промислової біржі.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, судом встановлено таке.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Види забезпечення позову визначені статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України:

позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина перша статті 152) визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: найменування суду; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, що належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник посилається на неправомірні дії Лубенської міської ради, яка, за твердженнями ОСОБА_1 , прийняла рішення про припинення постійного користування земельною ділянкою, з розміщеним на ній належним ОСОБА_1 цілісним майновим комплексом з переробки сільськогосподарської продукції за відсутності підстав, які зазначені у рішенні. Після цього безрезультатно спонукала заявника розібрати, перенести чи відчужити майновий комплекс іншій особі. В 2011 2019 роках Лубенська міська рада провела підготовчі дії, спрямовані на те, щоб побудувати багатоквартирний будинок замість існуючого комплексу з переробки сільськогосподарської продукції (внесла зміни до містобудівної документації та провела інвентаризацію земельної ділянки для багатоквартирної житлової забудови). В останній час Лубенська міська рада штучно створила умови для примусового відчуження майна, та намагається набути на нього право власності чи передати його тому хто розбере комплекс з переробки сільськогосподарської продукції та звільнить земельну ділянку (від існуючих будівель та споруд) для будівництва багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі також ЗК України), захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною першою статті 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт (частина друга статті 155 ЗК України).

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України №435-IV від 16.01.2003 (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина друга статті 21 ЦК України).

З аналізу положень указаних норм законодавства слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України).

За змістом положень наведених вище норм права суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Вирішуючи питання про наявність перешкод для розгляду заяви про забезпечсення позову до подання позовної заяви, суд виходить із дійсної правової природи спірних суспільних відносин, які хоча і відбуваються за участю владного суб`єкта Лубенської міської ради, проте стосуються виключно права цивільного, а саме, права власності позивача на цілісний майновий комплекс, а також безперешкодної реалізації правомочностей позивача, як власника майнового комплексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15 (провадження № 11-192апп18), від 18.04.2018 у справі № 607/10615/15-а (провадження № 11-288апп18, від 06.06.2018 у справі № 826/26536/15 (провадження № 11-505апп18), від 06.06.2018 у справі № 804/3509/17 (провадження № 11-482апп18), від 28.11.2018 у справі № 804/2001/16 (провадження № 11-751апп18) Верховний Суд зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, у ході розгляду даної заяви суд з`ясував, що заявник звернувся до адміністративного суду із заявою про забезпечення позову щодо захисту його права у сфері земельних відносин, що означає, що спірні правовідносини виникли поза межами публічно-правових відносин.

Таким чином, спір у дійсності не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку владного суб`єкта, а стосується захисту його приватних інтересів, у зв`язку з чим не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З врахуванням наведеного суд вважає, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, зазначивши, що спір про реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно випливає із договірних відносин, а відтак має вирішуватися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

З наведеного вбачається, що заяву подано з порушенням правил підсудності, з огляду на вказане, заява про забезпечення позову є такою, що не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відповідно до частини сьомої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд повертає дану заяву без розгляду.

Відповідно до частини сьомої статті 154 КАС України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 150-154, 167, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути без розгляду.

Копію ухвали направити заявникові.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.С. Шевяков