Справа № 380/10418/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10418/20 пров. № А/857/3938/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Ланкевич А.З.,

справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту судового рішення: 04.01.2021,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив: - визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у липні 2016 року та лютому 2017 року, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення у липні 2016 року та лютому 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2017 роки загальним терміном 42 календарних дня з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, і відрахуванням різниці раніше виплаченої суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік.

Рішенням від 31 грудня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправною бездіяльність Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у липні 2016 року та лютому 2017 року, передбаченої п.1 ст.10-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Зобов`язав Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у липні 2016 року та лютому 2017 року, передбачену п.1 ст.10-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Визнав протиправними дії Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Зобов`язав Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч.2 ст.15 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнав протиправними дії Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2015-2017 роки загальним терміном 42 календарних дня без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Зобов`язав Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2015-2017 роки загальним терміном 42 календарних дня з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнав протиправними дії Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Зобов`язав Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ні постановою КМ України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», ні наказом АДПСУ від 20.05.2008 №425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» не визначеного такого виду грошового забезпечення як додаткова грошова винагорода.

Щодо посилання на постанову КМ України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії України та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, то відповідно до п.2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені п.1, визначаються, зокрема, Адміністрацією Державної прикордонної служби.

Згідно з п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №73 від 11.02.2016, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Отже, з наведених вище нормативно-правових актів апелянт робить висновок, що винагорода не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористану додаткову відпустку, компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2017 рік.

А тому в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 23.02.2017 року №91-ос полковника ОСОБА_1 , начальника відділу зв`язку штабу начальника зв`язку штабу Західного регіонального управління (І категорії), звільненого з військової служби у запас за підп.«б» (за станом здоров`я) п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено із списків особового складу Західного регіонального управління (І категорії) та усіх видів забезпечення з 01.03.2017 року.

Як убачається з особистих карток грошового забезпечення позивача за 2016-2017 роки, до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій». Зокрема, до обчислення грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду в таких сумах: у липні 2016 року 5943,23 грн та у лютому 2017 року - 5943,23 грн.

Крім того, щомісячна додаткова грошова винагорода не включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свої прав.

Задовольняючи повністю адміністративний позову, суд першої інстанції врахував пріоритетність законів у порівнянні з підзаконними актами та дійшов висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Інструкція про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №73 від 11.02.2016, якою визначено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Тому дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки без урахування додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою №889, є протиправними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до норм п.1 ст.10-1, ч.2 ст.15, п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ позивач мав право на виплату йому допомоги на оздоровлення у липні 2016 року та лютому 2017 року, одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористану додаткову відпустку та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік.

Вказані обставини сторони не заперечують, а тому такі не є спірними в межах розгляду даної справи.

Предметом спору в даному випадку є врахування до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося нарахування та виплата наведених вище виплат, щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 №889.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч.4 ст. 9)

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Щомісячна додаткова грошова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889).

Підпунктом 5 п.1 постанови №889 (в редакції постанови КМ України від 16.09.2015№704, яка набрала чинності з 01.01.2016) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати цієї винагороди визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання вказаної вище норми наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби (надалі Інструкція №73).

Саме на підставі положень вказаної інструкції відповідач не включив до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховано допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані дні додаткової та основної відпусток.

Так, відповідно до п.8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Разом з тим, застосовуючи положення вищенаведеної Інструкції як спеціального нормативно-правового акта, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, одноразової грошової виплати при звільненні та ін., суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII Міністерству внутрішніх справ України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначати види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та можуть бути змінені лише законодавцем.

Таким чином, суд вважає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Окрім цього, як правильно зауважив суд першої інстанції, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата дійшла наступних висновків:

«Згідно з ч.2 та ч.3 ст.9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються лише одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат».

Суд першої інстанції належним чином дослідив подані сторонами докази та встановив, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, виплачувалась позивачу постійно щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 (справа №817/1427/17).

Таким чином, зважаючи на правову природу щомісячної додаткової грошової винагороди, систематичний характер її виплати, колегія суддів вважає, що така відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Враховуючи ж, що при ієрархічних колізіях нормативно-правових актів застосуванню підлягають норми, які закріплені в нормативноправовому акті, що має вищу юридичну силу, суд апеляційної інстанції вважає правильним застосування норм Закону №2011-ХІІ та Постанови №889, а не Інструкції №73 в частині включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого позивачу належало нарахувати спірні виплати: допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпусток.

Отже, дії відповідача щодо не врахування до складу грошового забезпечення, з якого позивачу були нараховані перелічені вище виплати, щомісячної додаткової грошової винагороди колегія суддів вважає протиправними, що вказує на обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року у справі №380/10418/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 08.08.2023