Справа № 380/759/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/759/21 пров. № А/857/8496/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Хомин Н.М.;

від відповідача - Тихоход М.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Б.М.В.» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2023р. в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Львівській обл. до Приватного підприємства «Б.М.В.» про примусове погашення суми податкового боргу шляхом стягнення грошових коштів з банківських рахунках (суддя суду І інстанції: Клименко О.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12.04.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 12.04.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

30.12.2020р. (згідно із відомостями ярлика на поштовому відправленні) позивач Головне управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням заяви від 27.03.2023р. про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача Приватного підприємства /ПП/ «Б.М.В.» до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, в розмірі 146469 грн. 39 коп. (Т.1, а.с.1-3, 169-176).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи (Т.1, а.с.44 і на звороті, а.с.68 і на звороті, а.с.149 і на звороті).

Відповідно до протокольної ухвали суду від 28.03.2023р. допущено процесуальне правонаступництво у справі № 380/759/21 шляхом заміни відповідача ГУ ДПС у Львівській обл. його правонаступником - ГУ ДПС у Львівській обл., утвореним на правах відокремленого підрозділу (Т.1, а.с.163-168, 244-245).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2023р. заявлений позов задоволено; стягнуто до бюджету з відповідача ПП «Б.М.В.» кошти, які знаходяться на рахунках в банках, обслуговуючих такого платника податків, в розмірі 146469 грн. 39 коп. (Т.2, а.с.13-18).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ПП «Б.М.В.», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.22-28).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до абз.4 п.56.18 ст.56 Податкового кодексу /ПК/ України сума боргу в розмірі 101000 грн., яка виникла відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській обл. форми «ПС» № від 14.08.2020р. та яка входить до складу загальної суми боргу, заявленої позивачем до стягнення в цій справі, є неузгодженою, що свідчить про відсутність виникнення податкового боргу. Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та стягнення податкового боргу на підставі податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2020р. є помилковим і таким, що не ґрунтується на встановлених обставинах справи, у зв`язку з чим були наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Позивач ГУ ДПС у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.44-49).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «Б.М.В.» () зареєстроване як юридична особа з місцезнаходженням за адресою: 81700, Львівська обл., м.Жидачів, вул.Промислова, 4 (Т.1, а.с.4-5).

Згідно з довідкою ГУ ДПС у Львівській обл. станом на 03.12.2020р. ПП «Б.М.В.» має відкриті рахунки в установах банків (Т.1, а.с.6).

Відповідно до довідки про наявність заборгованості з податків і зборів (обов`язкових платежів), що контролюються ГУ ДПС у Львівській обл., № 9490/9/13-01-13-01-12 від 08.12.2020р. станом на 03.12.2020р. у ПП «Б.М.В.» наявна заборгованість за платежем акцизний податок на пальне у розмірі 148901 грн. 93 коп., яка складається з таких сум:

1) 354 грн. 39 коп. штрафні санкції, залишок несплаченого грошового зобов`язання, яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській обл. форми «Ш» № від 29.08.2018р., винесеного на підставі Акту перевірки № 2271/4000/25238725 від 14.08.2018р. (дата виникнення боргу 14.09.2018р.);

2) 47547 грн. 54 коп. штрафні санкції, залишок несплаченого грошового зобов`язання, яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській обл. форми «ПС» № від 13.05.2019р., винесеного на підставі Акту перевірки № 590/40.4/25238725 від 17.04.2019р. (дата виникнення боргу 30.04.2020р.);

3) 101000 грн. штрафні санкції, залишок несплаченого грошового зобов`язання, яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській обл. форми «ПС» № від 14.08.2020р., винесеного на підставі Акту перевірки № 0714/13/18/РРО/25238725 від 25.06.2020р. (дата виникнення боргу 18.09.2020р.) (Т.1, а.с.7-8).

Податкові повідомлення-рішення № від 13.05.2019р. та № від 14.08.2020р. позивач оскаржував в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі № 1.380.2019.004847 у задоволенні позову ПП «Б.М.В.» до ГУ ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2019р. відмовлено (Т.1, а.с.199-205).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022р. апеляційну скаргу ПП «Б.М.В.» задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2021р. в адміністративній справі № 1.380.2019.004847 скасовано; позов ПП «Б.М.В.» задоволено частково; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській обл. № від 13.05.2019р. в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 2078 грн. 15 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т.1, а.с.185-193).

23.06.2022р. відповідач ГУ ДПС у Львівській обл. відповідно до п.54.3 ст.54 ПК України, на підставі Акту перевірки № 590/40.4/25238725 від 17.04.2019р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022р. у справі № 1.380.2019.004847 виніс податкове повідомлення-рішення форми «АН» № 5, яким визначив ПП «Б.М.В.» загальну суму штрафу за платежем: акцизний податок з вироблених в Україні підакцизних товарів (пальне) у розмірі 45469 грн. 39 коп. Вказане податкове повідомлення-рішення надіслане ПП «Б.М.В.» рекомендованим листом з повідомленням про вручення на його юридичну адресу (трек-номер відправлення 022) (Т.2, а.с.7-9).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022р. у справі № 380/4378/21 в задоволенні позову ПП «Б.М.В.» до ГУ ДПС у Львівській обл. про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2020р. відмовлено (Т.1, а.с.229-235).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних з комп`ютерної системи «Діловодство спеціалізованого суду» рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022р. у справі № 380/4378/21 набрало законної сили 19.01.2023р.

Щодо суми податкового боргу в розмірі 354 грн. 39 коп., яка виникла відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській обл. форми «Ш» № від 29.08.2018р., судом з`ясовано, що на момент розгляду цієї справи така сплачена відповідачем відповідно до платіжного доручення № В-11922130 від 17.06.2021р. (Т.1, а.с.173).

Також 17.07.2020р. контролюючий орган виставив ПП «Б.М.В.» податкову вимогу форми «Ю» № 194421-54, відповідно до якої станом на 14.07.2019р. сума податкового боргу відповідача становить 47901 грн. 93 коп. (штрафні (фінансові) санкції (штрафи). Указана податкова вимога рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслана ПП «Б.М.В.» на адресу: 81700, Львівська обл., м.Жидачів, пл.Свободи, 5/10 (Т.1, а.с.36).

Докази оскарження відповідачем податкової вимоги форми «Ю» № 194421-54 від 17.07.2020р. в матеріалах справи є відсутніми.

Відомостей про сплату ПП «Б.М.В.» податкового боргу в сумі 146469 грн. 39 коп. матеріали справи не містять.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПП «Б.М.В.» добровільно не виконано обов`язок платника податку і не сплатило в установлені строки суму узгодженого податкового боргу в розмірі 146469 грн. 39 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому, позивачем дотримані вимоги п.95.2 ст.95 ПК України та встановлена процедура, яка передує зверненню до суду із позовом про стягнення податкового боргу, а тому вимоги позивача про стягнення податкового боргу за рахунок грошових коштів на банківських рахунках платника податків, ґрунтуються на вимогах закону.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають приписам діючого законодавства та узгоджуються із фактичними обставинами справи, з огляду на таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.1.1 ст.1 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.п.54.3.5 п.54 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно п.54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Львівській обл. № від 13.05.2019р. до ПП «Б.М.В.» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем акцизний податок на пальне в сумі 47547 грн. 54 коп.; податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Львівській обл. № від 14.08.2020р. до ПП «Б.М.В.» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення законодавства про патентування та регулювання обігу готівки у сумі 101000 грн.

Абзацами 1, 4 п.56.18 ст.56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, у разі якщо податкове повідомлення-рішення контролюючого органу про визначення грошового зобов`язання оскаржено в судовому порядку, то таке грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. З дня набрання законної сили судовим рішенням грошове зобов`язання, визначене у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, якщо таке за наслідками судового оскарження не скасоване судом, стає узгодженим та підлягає сплаті у строк, визначений ст.57 ПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення № від 13.05.2019р. та № від 14.08.2020р. позивач оскаржував в судовому порядку.

Так, правомірність винесення податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2019р. була предметом судового оскарження у справі № 1.380.2019.004847.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі № 1.380.2019.004847 у задоволенні позову ПП «Б.М.В.» до ГУ ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2019р. відмовлено.

Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022р. апеляційну скаргу ПП «Б.М.В.» задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2021р. в адміністративній справі № 1.380.2019.004847 скасовано; позов ПП «Б.М.В.» задоволено частково; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській обл. № від 13.05.2019р. в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 2078 грн. 15 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до пп.60.1.5 п.60.1 ст.60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно п.60.4 ст.60 ПК України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015р. № 1204 у редакції наказу Міністерства фінансів України № 846 від 31.12.2020р. затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Відповідно до вимог п.7 розділу ІІ цього Порядку якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку, наданої відповідними підрозділами контролюючого органу, до функцій яких належить розгляд скарг в адміністративному порядку та/або супроводження справ у судах, складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства.

На виконання вищевказаних положень законодавства 23.06.2022р. відповідно до пп.54.3 ст.54 ПК України, на підставі Акту перевірки № 590/40.4/25238725 від 17.04.2019р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022р. у справі № 1.380.2019.004847 позивач ГУ ДПС у Львівській обл. виніс податкове повідомлення-рішення форми «АН» № 5, яким визначив ПП «Б.М.В.» загальну суму штрафу за платежем: акцизний податок з вироблених в Україні підакцизних товарів (пальне) у розмірі 45469 грн. 39 коп.

Правомірність винесення податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2020р. була предметом судового оскарження у справі № 380/4378/21.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022р. у справі № 380/4378/21 у задоволенні позову ПП «Б.М.В.» до ГУ ДПС у Львівській обл. про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2020р. відмовлено.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до даних з комп`ютерної системи «Діловодство спеціалізованого суду» рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022р. у справі № 380/4378/21 набрало законної сили 19.01.2023р.

Окрім цього, під час вирішення справи слід врахувати й ту обставину, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023р. апеляційну скаргу ПП «Б.М.В.» залишено без задоволення; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022р. у справі № 380/4378/21 без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з моменту її проголошення.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з моменту набрання законної сили вказаними судовими рішеннями грошові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях № від 13.05.2019р. та № від 14.08.2020р. (з урахуванням результатів судового оскарження відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022р. у справі № 1.380.2019.004847, за наслідками якого контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми «АН» № 5 від 23.06.2022р., яке містить зменшену суму штрафної (фінансової) санкції (штрафу)), стали узгодженими та мали бути сплачені відповідачем у строки, передбачені ст.57 ПК України.

Так, відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи, що грошові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях № від 13.05.2019р. та № від 14.08.2020р. стали узгодженими з моменту набрання законної сили судовими рішеннями та не були сплачені відповідачем у строки, передбачені ст.57 ПК України, такі грошові зобов`язання відповідно до норм пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України є податковим боргом та до нього застосовуються наслідки, визначені у ст.59 ПК України.

При цьому, приймаючи рішення по цій справі та задовольняючи заявлений позов судом першої інстанції враховано, що сума податкового боргу в розмірі 354 грн. 39 коп., яка виникла відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській обл. форми «Ш» № від 29.08.2018р., на момент розгляду цієї справи сплачена відповідачем відповідно до платіжного доручення № В-11922130 від 17.06.2021р., а відтак така не є предметом стягнення у цій справі.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог п.59.1 ст.59 ПК України контролюючий орган 17.07.2020р. виставив ПП «Б.М.В.» податкову вимогу форми «Ю» № 194421-54, відповідно до якої станом на 14.07.2019р загальна сума податкового боргу відповідача становить 47901 грн. 93 коп. (штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Зазначена податкова вимога рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслана ПП «Б.М.В.» на адресу: 81700, Львівська обл., м.Жидачів, пл.Свободи, 5/10, однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся на адресу контролюючого органу.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до пунктів 42.1, 42.2 ст.42 ПК України (в редакції, чинній на момент надіслання податкової вимоги) податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з приписами ст.45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017р. № 610 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017р. за № 902/30770) затверджено Порядок направлення податковими органами податкових вимог платникам податків.

Абзацами першим-третім п.7 розділу IV цього Порядку (в редакції, чинній на момент надіслання податкової вимоги) передбачено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відтак, аналіз наведених положень свідчить про те, що податкова вимога повинна бути надіслана платнику податків юридичній особі за її місцезнаходженням (податковою адресою) рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж особисто вручена платнику податків чи його законному чи уповноваженому представникові. При цьому податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з приписами ст.45 ПК України є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд першої встановив, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство «Б.М.В.» () станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду було зареєстровано як юридична особа з місцезнаходженням за адресою: 81700, Львівська обл., м.Жидачів, вул.Промислова, 4 (Т.1, а.с.4-5).

Водночас згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.07.2020р. адресою місцезнаходження ПП «Б.М.В.» значилася адреса: 81700, Львівська обл., м.Жидачів, пл.Свободи, 5/10 (Т.1, а.с.25).

Матеріалами справи підтверджено, що саме на адресу: 81700, Львівська обл., м.Жидачів, пл.Свободи, 5/10, податковий орган надіслав ПП «Б.М.В.» рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкову вимогу форми «Ю» № 194421-54 від 17.07.2020р. (як і іншу поштову кореспонденцію за відповідний період, яка була отримана відповідачем за цією адресою (Т.1, а.с.13, 15, 18)).

Відтак, контролюючий орган дотримався вимог п.42.2 ст.42 ПК України щодо порядку надсилання податкової вимоги платнику податків, а саме надіслав таку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням (податковою адресою) юридичної особи ПП «Б.М.В.», яка була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату її надіслання.

За таких обставин та з урахуванням вимог абз.3 п.7 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків податкова вимога № 194421-54 від 17.07.2020р. вважається врученою відповідачу у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, безпідставними є доводи відповідача про те, що ПП «Б.М.В.» не отримувало податкову вимогу, оскільки порядок надсилання податкової вимоги відповідачем дотримано.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018р у справі № 820/1864/17 зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Таким чином, обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкової вимоги у спосіб, визначений ст.42 ПК України, кореспондує також і обов`язок платника податків добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції від органів ДПС України.

При цьому жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.10.2021р. у справі № 360/4692/19.

Доказів оскарження та скасування вищезазначеної податкової вимоги та визначеної у ній суми податкового боргу відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Нормами ПК України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Так, відповідно до пунктів 95.1., 95.2., 95.3. ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Отже, ст.95 ПК України визначено послідовність стягнення податкового боргу платника податків за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, податковим органом дотримані вимоги п.95.2 ст.95 ПК України та встановлена ПК України процедура, яка передує зверненню до суду із позовом про стягнення податкового боргу, а тому вимоги позивача про стягнення податкового боргу за рахунок грошових коштів на банківських рахунках платника податків, відповідають приписам чинного законодавства.

Згідно пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За таких обставин, заявлена до стягнення сума 146469 грн. 39 коп. є узгодженою та складає податковий борг ПП «Б.М.В.» перед бюджетом, який ним не сплачено, а тому підлягає стягненню з останнього до бюджету.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, зазначені в позовній заяві, відзиві відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ПП «Б.М.В.».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Б.М.В.» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2023р. в адміністративній справі № 380/759/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Приватне підприємство «Б.М.В.».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 10.08.2023р.