Справа № 420/15303/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружнийо адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить визнати рішення № 20913-18746/М-02/8-1500/22 від 27.12.2022, дії чи бездіяльність Відповідача, в частині невиплати недоотриманої пенсії Позивача за період з 01.05.2015 по 10.12.2021 рік - протиправними та дискримінаційними та зобов`язати Відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії поновити виплату пенсії та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 01.05.2015 по 10.12.2021 рік з одночасним перерахунком на момент виплати та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивачки зазначив, що у судовому порядку пенсійний орган зобов`язано поновити позивачці виплату пенсії. Проте, виконуючи рішення суду позивачці поновлено пенсію з 10.12.2021 року, а за період з 01.05.2015 року по 10.12.2021 рік виплату пенсії не поновлено. Позовні вимоги просить задовольнити.

Від ГУ ПФУ надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначають про те, що цей позов направлений на виконання рішення суду щодо зобов`язання поновити позивачці пенсію. Вважають, що позивачці правомірно поновлено виплату пенсії з 10.12.2021 року. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Позивачка є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу № 14459 від 09.11.2005 року ОСОБА_1 з 14.10.2005 року призначено пенсію по інвалідності.

З матеріалів архівної пенсійної справи вбачається, що з 30.09.2015 року позивачці припинено виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

27.01.2022 року позивачка через свого представника звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила поновити їй виплату пенсії.

Листом від 02.02.2022 року № 1500-0305-8/14914 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області залишено без розгляду документи ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії.

У вказаному листі відповідачем зазначено, що на теперішній час між Україною та Державою Ізраїль угоди про виплату пенсій не укладено і питання виплати пенсій особам, які перебувають на постійному проживанні у країнах, з якими не укладено угод про пенсійне забезпечення, законодавчо не врегульовано.

Також, відповідач зазначив, що поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надісланими поштою, не допускається.

На підставі викладеного, відповідачем вказано про те, що ним залишаються без розгляду документи ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії із роз`ясненням про те, що за місцем проживання (реєстрації) ОСОБА_1 особисто може звернутися із заявою про поновлення виплати пенсії та необхідними документами, зокрема, з пред`явленням паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо поновлення виплати пенсії, позивачка звернулась до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 року у справі № 420/5059/22, яке набрало законної сили 08.09.2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо розгляду заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , яка надійшла до Головного управління ПФУ в Одеській області 27.01.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву про поновлення пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги суд зазначив, що відповідач не прийняв жодного рішення за заявою позивача, ані про поновлення виплати пенсії, ані про відмову у поновленні виплати пенсії, та згідно листа ГУ ПФУ в Одеській області від 02.02.2022 року № 1500-0305-8/14914, документи ОСОБА_1 щодо поновлення пенсії залишено без розгляду.

На виконання вказаного рішення пенсійним органом поновлено ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.12.2021 року.

Про поновлення виплати пенсії з 10.12.2021 року позивачку повідомлено листом від 27.12.2022 року.

Позивачка вважає протиправним поновлення виплати їй пенсії з 27.12.2022 року, а не з дати припинення її виплати.

Вирішуючи цей спір суд керувався наступними приписами законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірні правовідносини врегульовані ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058- IV (далі Закон №1058- IV).

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку; Мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом; Соціальні послуги - послуги, що надаються особам за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону №1058-IV встановлено що виключно цим Законом визначаються: - принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; - коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; - види пенсійних виплат; - умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат - мінімальний розмір пенсії за віком; - порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Та що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами встановленими в ст. 7 Закону №1058-IV: - законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, солідарності та субсидування в солідарній системі; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Рішенням суду у справі №420/5059/22 встановлено право позивачки на поновлення виплати їй пенсії, тому на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України цей факт не підлягає доказуванню і суд відповідно його не досліджує.

Разом із тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку із поновленням виплати пенсії позивачці не з дати припинення її виплати - 30.09.2015 року, а з 10.12.2021 року.

Враховуючи підставу виникнення спору, він є новим, і не спрямований на виконання рішення суду від 21.06.2022 року №420/5059/22, оскільки рішенням у справі №420/5059/22 встановлено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви про поновлення виплати пенсії та зобов`язано розглянути таку заяву без встановлення самого механізму поновлення виплати.

Наведене вище також підтверджується ухвалою Одеського ОАС від 17.07.2023 року по справі №420/5059/22, якою у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, встановлення судового контролю та зобов`язання вчинити певні дії (згідно ст. 382, 383, 249 КАС України) - відмовлено.

Тому суд відхиляє доводи пенсійного органу щодо спрямованості позову у цій справі на виконання рішення суду у справі №420/5059/22.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Частиною 2 ст. 46 Закону № 1058-IV встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

На підставі наведених приписів Закону № 1058-IV, а також встановлених у ході розгляду справи обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 10.12.2021 року, а не з дати припинення її виплати 30.09.2015 року.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо виплати пенсії з 01.05.2015 року, одночасного перерахунку та нарахування компенсації втрати частини доходів, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату пенсії припинено з 30.09.2015 року, що підтверджується матеріалами справи та встановлено судовим рішенням у справі №420/5059/22, а одночасний перерахунок та компенсація не є предметом спору, оскільки права позивачки у цій частині ще не порушено через поновлення пенсії з більш пізнішої дати.

Тільки після поновлення виплати пенсії і нарахування відповідних сум на виконання цього рішення суду може виникнути спір щодо правильності та відповідності нарахованих сум Закону № 1058-IV.

Окрім того, суд зазначає, що у цьому спорі рішення відповідачем не приймалось, а те, що позивач вважає рішенням та просить скасувати є інформаційним листом, тому вимога про скасування рішення задоволенню також не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі Серявін та інші проти України).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1. ст. 77 КАС України позивачем доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

В той же час, відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не виклав правові обґрунтування правомірності вчинених дій, які на думку суду не відповідають вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 10.12.2021 року, а не з дати припинення виплати пенсії 30.09.2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) виплату пенсії по інвалідності з дати припинення її виплати - 30.09.2015 року, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.