Справа № 580/489/23
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 580/489/23

адміністративне провадження № К/990/12889/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представника позивача Вертеби Д.С.,

представників відповідача Григор?євої А.В., Поліщука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року (суддя: Руденко А.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року (судді: Бужак Н. П., Костюк Л.О., Степанюк А.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування розпорядження №27-р/л від 23.01.2023, -

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» (далі - ТОВ «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор», позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач), в якому просило визнати протиправним і скасувати розпорядження відповідача від 23.01.2023 №27-р/л "Про анулювання ліцензії" щодо анулювання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв №00060, дата реєстрації 29.06.2021, терміном дії з 03.07.2021 по 03.07.2026, виданої ТОВ «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор».

Одночасно з позовом позивачем було подало до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії розпорядження Державної податкової служби України №27-р/л від 23.01.2023 «Про анулювання ліцензії» щодо анулювання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв №00060, дата реєстрації 29.06.2021, терміном дії з 03.07.2021 по 03.07.2026, виданої ТОВ «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» (ідентифікаційний код 31082518), до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Обґрунтовуючи доводи поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що прийняття відповідачем розпорядження №27-р/л від 23.01.2023 призвело до фактичного позбавлення його права на здійснення господарської діяльності у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, отримання прибутку від здійснення господарської діяльності та, як наслідок, неможливість виконання обов`язків щодо сплати податків та зборів до бюджетів всіх рівнів, неможливість виконання договірних зобов`язань перед третіми особами за укладеними договорами поставок алкогольних напоїв, нарахування штрафних санкцій за укладеними договорами, дискредитації ділової репутації заявника перед державними установами, діловими партнерами та споживачами продукції заявника.

Наголошує, що Товариство є одним із найбільших платників податків Черкаської області, сплата яких до Державного та місцевого бюджетів у 2021 та 2022 роках склала 233?202?309,04 грн та 157?323?626,57 грн, відповідно. Відтак, неможливість здійснення заявником господарської діяльності призведе до зменшення надходжень до Державного та місцевого бюджетів податкових зборів та обов`язкових платежів.

Окрім того, заявник зазначив, що неможливість здійснення господарської діяльності матиме негативний вплив на права та інтереси штатних працівників підприємства у кількості 379 осіб, оскільки у разі неотримання заявником прибутку від здійснення господарської діяльності заявник не матиме можливості виконання своїх зобов`язань щодо виплати працівникам заробітної плати та буде вимушений скорочувати штат підприємства.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року, заяву ТОВ «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» було задоволено.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного розпорядження ДПС України до набрання законної сили рішення у даній справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного рішення, може унеможливити або істотно ускладнити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких ТОВ «Золотоніський лікеро- горілчаний завод «Златогор» звернулось до суду. При цьому, судами оцінено співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результатів невжиття цих заходів, у тому числі враховано права і законні інтереси всіх сторін.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, ДПС України звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просило їх скасувати, а в задоволенні заяви ТОВ «Золотоніський лікеро- горілчаний завод «Златогор» відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування касаційної скарги контролюючий орган посилається на те, що позивачем не наведено жодних арґументів, як і не надано будь-яких доказів щодо спричинення значної шкоди оскаржуваним розпорядженням. При цьому судами попередніх інстанцій ухвалено безпідставні рішення щодо застосування заходів забезпечення позову без дослідження фактичних обставин, які б дозволили достеменно вважати обґрунтованими припущення, що невжиття таких заходів матиме наслідком завдання більшої шкоди, аніж їх застосування.

Крім того, посилання судів на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути виключною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Підсумовуючи свої доводи, скаржник вказав на те, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично мало наслідком вирішення спору по суті, що суперечить меті правозастосування статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи заяву про забезпечення позову, обґрунтовано виходили з того, що невжиття відповідних заходів у вигляді зупинення оскаржуваного розпорядження може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення його прав вимагатиме докладання значних зусиль та витрат. Пояснює, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення оскаржуваного акта фактично призвело б до зупинення провадження діяльності у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, звільнення працівників, а відтак поновлення діяльності Товариства після винесення судового рішення зумовить певні труднощі.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги та обґрунтування своєї касаційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача просив залишити касаційну скаргу без задоволення як безпідставну.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Поряд із цим співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Предметом заявленого позову у цій справі є визнання протиправним та скасування розпорядження Державної податкової служби України від 23 січня 2023 №27-р/л "Про анулювання ліцензії" щодо анулювання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв №00060, дата реєстрації 29.06.2021, терміном дії з 03.07.2021 по 03.07.2026, виданої ТОВ «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор».

Порядок анулювання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним врегульовано нормами Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-BP "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі - Закон №481), шляхом прийняття органом ліцензування, який видав ліцензію, письмового розпорядження.

Відповідно до статті 3 Закону №481 ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження. Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії (стаття 1 Закону №481).

Вирішуючи питання наявності визначених у статті 150 КАС України обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди оцінили той факт, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, зокрема, виходили з того, що дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв є основним видом діяльності позивача і можлива лише за наявності відповідної ліценції, а тому її анулювання призведе до зупинення господарської діяльності, що очевидно потягне за собою неминучі негативні наслідки.

Надаючи оцінку ступеню й характеру ймовірних наслідків спірного у цій справі рішення суб`єкта владних повноважень про анулювання ліцензій товариства, суди виходили з того, що до розгляду справи по суті, прийняття рішення про анулювання ліцензії істотно впливає на ведення господарської діяльності позивача, а саме: блокує джерела доходу та виплати працівникам заробітної плати, призводить до негативних наслідків у взаємовідносинах з іншими суб`єктами господарювання, яким позивач повинен здійснити поставку виробленої продукції, за укладеними раніше угодами. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невідворотних витрат та перепон у веденні господарської діяльності на майбутнє.

Позивач у поданій заяві навів підстави для забезпечення позову, які, за позицією судів попередніх інстанцій, заслуговують на увагу з огляду на те, що позивач веде свою господарську діяльність та справно платить податки. Окрім того, судами враховано, що на підприємстві працює велика кількість працівників, які можуть залишитися без роботи та доходу.

З наведеного вище суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Такий підхід цілком узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 240/16920/21 та від 08 червня 2023 року у справі №160/1140/23.

Щодо посилання скаржника на ту обставину, що фактично суд в оскаржуваній ухвалі констатував протиправність оскаржуваного розпорядження, то колегія суддів вважає їх передчасними й помилковими, адже зупинення дії оспорюваного розпорядження не означає визнання судом його протиправності, яка може бути встановлена виключно за результатами розгляду позову, а лише надає можливість суб`єкту господарювання без ускладнень здійснювати свою діяльність на час судового розгляду справи, предметом якої є підтвердження/спростування правомірності відповідного акта індивідуальної дії.

Колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо того, що анулювання ліцензії має наслідком зупинення господарської діяльності позивача у вигляді виробництва спиртних напоїв, а тому до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження у судовому порядку існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача у вигляді зупинення господарської діяльності. Окрім того, вказана обставина може привести до розірвання договірних відносин, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності, в зв`язку з чим для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

За таких обставин колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок судів про те, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову спрямований на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог та не спричиняє висновку про фактичне вирішення справи.

Викладені в касаційній скарзі доводи про відсутність підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат є безпідставним та спростовується вищенаведеним.

У касаційній скарзі відповідач також посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано релевантні висновки Верховного Суду, однак, при цьому посилається на правові позиції, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, у справах з відмінними фактичними обставинами, які не враховують специфіку спірних правовідносин.

Відтак, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вважає що при ухваленні оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу, - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року залишити без змін, а касаційну скаргу Державної податкової служби України, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська