Справа № 160/12649/22
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12649/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зоц Анастасії Олексіївни

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі Відповідач-2), в якій просив суд:

- визнати протиправною відмову відділу перерахунків пенсій №3 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у переведенні Позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, викладену у рішенні від 28.07.2022 (реєстраційний №8230/03-16 від 01.08.2022);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести Позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з дня подання заяви до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (25.07.2022) та здійснити розрахунок пенсії згідно з заявлених довідок ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 25.07.2022 №39435/6/04-36-10-02-13 та від 25.07.2022 №39436/6/04-36-10-02-13 у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.07.2022 № 54 про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з дня подання заяви до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (25.07.2022) та здійснити розрахунок пенсії згідно з заявлених довідок ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 25.07.2022 №39435/6/04-36-10-02-13 та від 25.07.2022 №39436/6/04-36-10-02-13 у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року у справі № 160/12649/22 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.07.2022 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №11704 від 25.07.2022 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовлено.

12.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся Позивач із заявою, в якій просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26 квітня 2023 року за № 12546/03-16, прийняте на виконання Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 160/12649/22;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №160/12649/22 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №11704 від 25.07.2022 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до суду звіт про виконання Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 160/12649/22.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі №160/12649/22 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень у справі № 160/12649/22 - відмовлено.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 від 12.05.2023.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що Відповідач-1 не виконав постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі № 160/12649/22 , а саме: при повторному розгляді заяви про переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця не врахував висновки викладені в постанові суду щодо того, що Позивач має необхідний стаж державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», що підтверджується записами у трудовій книжці.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

При цьому положеннями ч. 1 ст. 370 КАС України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 статті 383 КАС України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Так, в обґрунтування заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, Позивачем зазначено, що Відповідач-1, приймаючи рішення №54 від 24.04.2023, не виконав належним чином постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у цій справі, оскільки не врахував висновки суду апеляційної інстанції та повторно відмовив у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про держану службу» з підстав відсутності стажу державної служби.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви Позивача, зазначив, що в даному випадку, не погодження ОСОБА_1 із висновками, викладеними в рішенні №54 від 24.04.2023 у відмові про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» є новими правовідносинами, які Позивач помилково співставляє до виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023, оскільки обґрунтованість відмови в рішенні №54 від 24.04.2023 не досліджувались у цій справі.

Разом з тим, як слідує з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Позивач має необхідний стаж державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, що підтверджується записами у трудовій книжці.

У той же час, з рішення Відповідача-1 №54 від 24.04.2023, слідує, що підставою для відмови у переведенні Позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є відсутність стажу державної служби Позивача станом на 01.05.2016 у достатній кількості, що свідчить про не врахування Відповідачем-1 висновків суду апеляційної інстанції, викладених у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у цій справі.

Таким чином, оскільки питання наявності у Позивача необхідного стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, вже було предметом розгляду у цій справі, тому обґрунтування Відповідачем-1 у рішенні №54 від 24.04.2023 підстав відмови у переведенні Позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу, не свідчить про виникнення нового спору не дотичного до спірних правовідносин у цій справі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що вказані Позивачем обставини щодо неналежного виконання Відповідачем-1 постанови суду апеляційної інстанції не були повно та всебічно досліджені судом першої інстанції, що призвело до передчасного висновку щодо виникнення нових правовідносин між Позивачем та Відповідачем-1 з приводу відмови останнього, викладеної у рішенні №54 від 24.04.2023.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, ухвалу суду першої інстанції у даній справі про задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, прийнято з порушенням норм процесуального права, і тому остання підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що оскільки конструкція статті 383 КАС України передбачає можливість подання заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду, виключно до суду першої інстанції, та враховуючи, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання та дійшов передчасного висновку про виникнення нового спору в межах спірних правовідносин Позивача та Відповідача-1, тому наявні підстави для направлення цієї справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви Позивача, поданої в порядку 383 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зоц Анастасії Олексіївни задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі №160/12649/22 скасувати.

Справу №160/12649/22 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку 383 КАС України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов