Справа № 420/23460/21
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 420/23460/21

адміністративне провадження № К/990/37140/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року (суддя: Юхтенко Л.Р.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року (судді: Домусчі С.Д., Семенюк Г.В., Шляхтицький О.І.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні дорожні матеріали» до ГУ Головного управління ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасні дорожні матеріали» (далі - ТОВ «Сучасні дорожні матеріали», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області, відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2021 року № 6299/15-32-07-10.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що господарські взаємовідносини з поставки нафтопродуктів, які є небезпечним вантажем, характеризуються певною специфікою, яка полягає в дотриманні учасниками таких поставок особливих умов зберігання і транспортування продукції, а господарські операції з придбання таких товарів мають бути оформленими спеціальним пакетом документів. Однак, судами під час вирішення справи не було враховано приписи Інструкції про порядок транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на і організаціях України, затвердженої Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція №281/171/578/155), яка встановлює Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком нафти і нафтопродуктів.

Як підставу касаційного оскарження скаржник вказав на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та застосування норм матеріального права при вирішенні цієї справи без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 по справі №816/2211/18, 24.04.2020 по справі №818/783/16, від 26.06.2018 по справі №826/24815/15, від 12.03.2019 по справі №725/254/16-а, від 20.05.2021 по справі №826/16627/18, від 28.05.2021 по справі №819/357/16та від 31.05.2021 по справі №802/2103/15-а.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Судове засідання, призначене на 26 липня 2023 року, не відбулось у звязку з оголошенням у м. Києві сигналу «Повітряна тривога» та неналежним повідомленням позивача про дату час та місце судового засідання.

У судове засідання, призначене на 09 серпня 2023 року, позивач явку свого представника не забезпечив, при цьому судом вжито усіх залежних від нього заходів для його належного повідомлення (т. а.с., а.с.35, 37).

Своєю чергою, представник відповідача звернувся до Суду з клопотанням про розгляд справи у порядку письмового провадження, у зв?язку із неможливістю розгляду справи у призначений час, з огляду на неодноразове оголошення у м. Києві сигналу «Повітряна тривога».

За приписами пункту 2 частини першої статті 345 КАС України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду справи по суті й ухвалив здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що у період з 28.02.2020 до 13.03.2020 на підставі наказу від 17.02.2020 №594 ГУ ДПС в Одеській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Сучасні дорожні матеріали», за результатами якої складено Акт від 18.02.2021 №2422/15-32-07-09/41513222.

У ході такої перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем:

1) п.44.1, п.44.2, п.44.3 ст.44, п.п134.1 п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п.5, п.6, п.10, п.11 П(С)БО №11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20; п.5, п.7, п.5, п.6, п.7, п.10, п.19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі П(С)БО №16) встановлено, внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток у загальній сумі 258 670 грн та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на прибуток у сумі 12 482 098 грн;

2) п.198.1, п.198.2,п.198.3,п.198.5 ст.198 ПК У країни, внаслідок чого встановлено завищення суми від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 1214843 грн.

19 березня 2021 року на підставі вищеозначеного акту податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення №6299/15-32-07-10, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 12482098 грн.

Уважаючи вказане вище податкове повідомлення - рішення протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались. Зокрема в акті перевірки відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов`язань у зв`язку із ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам контрагентів за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Своєю чергою, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, оцінюючи обґрунтованість заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стало невизнання останнім реальності господарських операцій позивача з ТОВ «ДІННЕР ВАЙС» (за серпень 2019 року), ПП «РАФ-СЕРВІС» (за липень 2019 року) та ТОВ «АНАТЕК-ЗАХІД» (за жовтень 2017 року).

Відповідно до Акту перевірки від 18.02.2021 №2422/15-32-07-09/41513222, висновки про порушення ТОВ «СУЧАСНІ ДОРОЖНІ МАТЕРІАЛИ» приписів податкового законодавства в частині завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на прибуток у сумі 12?482?098 грн обґрунтовано наступними обставинами:

- відсутністю документів щодо обліку руху придбаних нафтопродуктів, а також інших облікових документів вузькогалузевого характеру, складення яких є обов`язковим відповідно до Інструкції №281/171/578/155;

- кількість дизпалива, що мала постачатися, визначена у видаткових накладних не збігається з кількістю дизпалива, зазначеною у товарно-транспортних накладних;

- у наданих позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних відсутні обов`язкові реквізити для заповнення, а саме: дані щодо марки, моделі автомобіля та причепа, номер посвідчення водія, пункт/адреса навантаження, пункт/адреса розвантаження, дані щодо відповідальної особи вантажовідправника, дані щодо супровідних документів на вантаж, дані щодо відповідальної особи вантажоодержувача та вантажовідправника (ПІБ, печатка), відсутня графа «вантажно-розвантажувальні операції» та, відповідно, відсутній час прибуття та вибуття, відомості щодо навантажування та розвантаження, підпис відповідальної особи;

- ТОВ «СУЧАСНІ ДОРОЖНІ МАТЕРІАЛИ» не надано будь-яких документів, що підтверджують якість товару (сертифікати якості, технологічні, державні стандарти на відповідний вид нафтопродуктів, паспортом якості товару заводу-виробника, тощо) отриманих від контрагентів-постачальників ТОВ «ДІННЕР ВАЙС», ПП «РАФ-СЕРВІС» та ТОВ «АНАТЕК-ЗАХІД», що передбачено договорами;

- у зв`язку з дефектністю складених документів, неможливо встановити джерела походження товару та фактичне здійснення фінансово-господарських операцій між ТОВ «СУЧАСНІ ДОРОЖНІ МАТЕРІАЛИ» та його контрагентами;

- Договір постачання №050919-03 укладено 05 вересня 2019 року, фактично ж операції з прийому-передачі нафтопродуктів відповідно до видаткових накладних були проведені 16 серпня 2019 року, тобто ще до укладення договору.

Здійснивши аналіз умов договорів за спірними господарськими операціями з ТОВ «ДІННЕР ВАЙС», ПП «РАФ-СЕРВІС» та ТОВ «АНАТЕК-ЗАХІД» та наведених вище доводів податкового органу, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що наявні у матеріалах справи документи податкового та бухгалтерського обліку, надані позивачем за спірними господарськими операціями, свідчать про реальність господарських відносин з контрагентами-постачальниками. Оцінюючи питання достатності та достовірності таких документів, суди зазначили, що наведені податковим органом претензії до таких носіїв інформації є неприйнятними і такими, що не можуть самі по собі свідчити про нереальність зафіксованих ними господарських операцій.

Проте колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними, з огляду на наступне.

Так, єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлено Інструкцією №281/171/578/155.

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Згідно положень пункту 2.1 Інструкції облік нафти і нафтопродуктів - операція, яка проводиться на підприємстві під час технологічного процесу і яка полягає у визначенні об`єму і маси нафти або нафтопродуктів для подальших облікових операцій.

Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5.1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Пунктом 5.4 Інструкції врегульовано порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом.

Так, представник вантажовідправника, який перебуває з одержувачем у різних населених пунктах, зобов`язаний прибути не пізніше триденного строку після отримання повідомлення, за винятком випадків, коли для прибуття транспортом необхідно більше часу (у такому разі строк для прибуття дорівнює часу, необхідному для безпечного руху транспорту), якщо більший строк не обумовлено відповідним договором. Представник вантажовідправника зобов`язаний мати довіреність на право участі в прийманні нафти та/або нафтопродуктів за кількістю, що надійшла (підпункт 5.2.10 Інструкції).

За змістом підпункту 5.4.1 Інструкції перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, та Державними стандартами України 27352-87 щодо автотранспортних засобів для заправки та транспортування нафтопродуктів.

Відповідно до підпунктів 7.5.2, 7.5.4 Інструкції відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. Нафтопродукти відпускаються у технічно справну та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред`явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни.

Як передбачено підпунктом 7.5.6 Інструкції, відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства; відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників (підпункти 7.5.7, 7.5.8 Інструкції).

Cуб`єкти господарювання в обов`язковому порядку повинні нести облік нафти і нафтопродуктів у відповідності до вимог, встановлених Інструкцією.

З огляду на обставини, якими податковий орган обґрунтовує відсутність реального здійснення спірних господарських операцій судам попередніх інстанцій, необхідно було дослідити надану позивачем первинну документацію на предмет можливості ідентифікувати фактичну поставку товару з урахуванням його специфіки, що вимагає дотримання особливих умов зберігання, перевезення та обліку, зокрема, у порядку вимог Інструкції №281/171/578/155 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Проте, ані суд першої, ані суд апеляційної інстанцій, наведених обставин не врахували та не проаналізували дотримання під час здійснення спірних господарських операцій позивачем та його контрагентами вимог Інструкції №281/171/578/155 в частині оформлення первинних документів, які мали б супроводжувати операції такого роду.

Як наслідок, судами не перевірено, чи оформлялись визнані обов`язковими наведеною вище Інструкцією первинні документи, а саме: відомості про виміри об`єму залишку палива у резервуарах для зберігання до та після заливу з транспортних засобів; щодо відбору проб, визначення густини та температури пального, яке завантажено в резервуари з транспортних засобів автоперевізників; журналів обліку надходження нафти і нафтопродуктів із транспортних засобів автоперевізників, тощо.

Податковий орган як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції наполягав на необхідності дослідження дотримання під час здійснення спірних господарських операцій позивачем та його контрагентами вимог Інструкції №281/171/578/155, однак такі доводи відповідача не отримали належної правової оцінки та фактично були проігноровані судами.

Однак, визнавши дослідження відповідних обставин необов`язковим суди не врахували обов`язкового характеру такого нормативно-правового акту для сторін спірних господарських операцій та не спростували обґрунтованих сумнівів контролюючого органу з цього приводу.

Також з метою дослідження фактичного виконання розглядуваних господарських операцій судам необхідно було проаналізувати, яким чином транспортувався товар (зокрема, пункти навантаження та розвантаження), де зберігався, в тому числі наявність у контрагента та перевізника спеціальних ресурсів для виконання таких зобов`язань або залучення з цією метою третіх осіб та, як наслідок, виникнення відповідних витрат, пов`язаних із таким залученням.

Перевірка та встановлення наведених вище обставин має значення для правильного вирішення спору, оскільки безпосередньо впливає на встановлення чи спростування факту здійснення господарських операцій та обґрунтованість формування на їх підставі податкової вигоди.

Однак, вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість суду касаційної інстанції перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

На думку Суду, оцінка правовідносин позивача та його контрагентів у даному випадку (з огляду на явну специфічність обумовлених правочинами послуг), вимагає ретельної перевірки обставин їх реального здійснення. Установлення наведених обставин є необхідним для перевірки того, чи відображають надані платником первинні документи реальні факти господарської діяльності за спірними правочинами та чи є обґрунтованими доводи податкового органу, висловлені в цій справі.

Верховний Суд наголошує, що оцінка господарських операцій має здійснюватися із дослідженням всіх доказів в сукупності та у їх взаємозв`язку, однак судами попередніх інстанцій залишені без оцінки надані відповідачем докази, які, на його думку, підтверджують нереальний характер спірних господарських операцій.

За наведеного Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що обставини справи досліджені судами першої та апеляційної інстанцій не у повному обсязі, тобто, порушення допущені як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, тому дану справу слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністрати5вного суду від 29 листопада 2022 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська