Справа № 320/5583/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Київ № 320/5583/23

Київський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Панової Г.В. при секретарі судового засідання Полуботкіна О.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача - Такташов О.Я.,

від відповідача - Горелик Р.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської прокуратури

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської міської прокуратури, в якому просить суд стягнути з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі від 19 квітня 2021 року у справі № 640/22661/20 в розмірі 301 835, 49 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем не було виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №640/22661/20 щодо поновлення його на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, розташованому у місті Києві прокуратури міста Києва або на рівнозначній посаді, з 11.09.2020, що призвело до порушення прав позивача. Відтак, позивач просить суд стягнути з Київської міської прокуратури середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 19 квітня 2021 року у справі № 640/22661/20 в частині поновлення на роботі за період з 20.04.2021 по 28.09.2021 та з 06.07.2022 по 08.07.2023 в розмірі 301 835, 49 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Також суд витребував від відповідача докази по справі.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 суд відклав розгляд справи на 15.05.2023.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 допущено до негайного рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в прокуратурі міста Києва або на рівнозначній посаді з 11.09.2020 та стягнення з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22 044, 07 грн.

Відповідач зауважив, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у м.Києві 25.05.2021 на підставі поданого позивачем виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2021 у справі № 640/22661/20 проведене безспірне списання середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 17 745, 48 грн, обов`язкових нарахувань та утримань 4 298, 59 грн (всього 22 044, 07 грн).

При цьому, відповідач наголосив, що ОСОБА_1 з заявою про виконання рішення в частині поновлення на посаді до Київської міської прокуратури не звертався. На думку відповідача про відсутність наміру бути поновленим в органах прокуратури свідчить також той факт, що ОСОБА_1 після ухвалення рішення 19.04.2021 не вчинив жодних дій спрямованих на припинення здійснення адвокатської діяльності, право на зайняття якої позивачем було поновлено 10.10.2020. У свою чергу, Київська міська прокуратура, як відповідач у справі, скористалась своїм процесуальним правом апеляційного оскарження судового рішення, яке знайшло своє обґрунтування шляхом задоволення апеляційної скарги та відмови у позові.

Відповідач зазначив, що у подальшому, постановою Верховного Суду від 05.07.2022 пункт 4 резолютивної частини рішення суду першої інстанції, а саме в частині поновлення на роботі був змінений шляхом виключення із пункту 4 резолютивної частини цього рішення слів «або на рівнозначній посаді».

Відповідач наголосив, що ним вчинялися дії щодо повідомлення позивача про необхідність прибути до Київської міської прокуратури з метою виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 04.07.2023.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 03.08.2023.

Представником позивача було подано до суду письмові пояснення, у яких останній зазначив, що ОСОБА_1 не був обізнаний про існування листа Київської міської прокуратури від 19.07.2022 за № 07-334вих-22, оскільки його було направлено на іншу поштову адресу, за якою позивач не проживав у 2022 році.

Київська міська прокуратура подала до суду письмові пояснення, у яких заперечувала щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

В судове засідання, призначене у справі на 03.08.2023 з`явився представники позивача та відповідача.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з під викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Уповноважений представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2011 року працював в органах прокуратури, а з 05.02.2020 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві прокуратури міста Києва.

Наказом Генерального прокурора від 09.09.2020 №1905к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 10.09.2020.

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач оскаржував його до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнили частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 14.07.2020 № 16 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора міста Києва № 1905к від 09.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з 10.09.2020 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, розташованому у місті Києві прокуратури міста Києва та органів прокуратури.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, розташованому у місті Києві прокуратури міста Києва або на рівнозначній посаді, з 11.09.2020.

Стягнуто з Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.09.2020 по 19.04.2021 в сумі 171 831,44 грн. (сто сімдесят одна тисяча вісімсот тридцять одна гривню 44 копійки).

Присуджено на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код 00034051).

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Суд допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, розташованому у місті Києві прокуратури міста Києва або на рівнозначній посаді, з 11.09.2020 та в частині стягнення Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22 044,07 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 640/22661/20 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської міської прокуратури - задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року - скасовано.

Прийнято постанову, якою у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, керівника Київської міської прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу та поновлення на роботі - відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 640/22661/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року скасовано.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі 640/22661/20 змінено шляхом виключення із пункту 4 резолютивної частини цього рішення слів «або на рівнозначній посаді».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі 640/22661/20 залишено в силі.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011).

Наказом керівника Київської міської прокуратури від 09.02.2023 № 235 к ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві, прокуратури міста Києва з 11.09.2020.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання такого рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із затримкою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, допущеного до негайного виконання.

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини восьмої статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Варто зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, зокрема у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі зауважив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19 відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

У підсумку суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі № 807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі № 821/1678/16, від 31.07.2019 у справі № 813/593/17, від 25.09.2019 у справі № 813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі № 2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі № 815/1676/18, від 05.03.2020 у справі № 280/360/19, від 26.11.2020 у справі № 500/2501/19, від 19.04.2021 у справі № 826/11861/17, від 24.06.2021 у справі № 640/15058/19, від 20.07.2021 у справі № 826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.

Практика Верховного Суду щодо застосування вказаної норм права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 щодо поновлення позивача на роботі з 11.09.2020, яке допущене судом до негайного виконання, було виконане відповідачем по справі 09.02.2023.

При цьому, відповідач заперечуючи щодо задоволення позову, зокрема стверджуючи про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення посилався на ту обставину, що позивач не вчиняв жодних дій щодо поновлення в органах прокуратури.

Суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.11.2022 у справі №460/600/22, який урахувавши раніше висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Застосовуючи наведені підходи Верховного Суду до обставин цієї справи суд вважає безпідставними доводи відповідача стосовно того, що позивач не звертався із заявою до Київської міської прокуратури про виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді а також вжиття всіх можливих заходів Київською міською прокуратурою щодо поновлення позивача на роботі, а зокрема направлення Київською міською прокуратурою листа від 19.07.2022 № 07-33ВИХ-22.

Доводи відповідача, що сам позивач не вживав заходів для своєчасного виконання судового рішення про поновлення його на посаді не заперечують того, що відповідач, зволікаючи і очікуючи ініціативи з боку працівника, допустив таким чином затримку у його виконанні, адже протягом значної кількості часу наказ про поновлення на посаді ОСОБА_1 не видавався.

Посилання відповідача як на суттєву обставину, яка вплинула на можливість виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20, оскарження його відповідачем в апеляційному порядку, судом відхиляються, позаяк аналіз статей 235, 236 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає одразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде в подальшому це рішення суду оскаржуватися.

Цей висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.11.2020 у справі N 500/2501/19, від 24.12.2020 у справі N 807/2434/15, від 28.05.2021 у справі N 380/2355/20.

Також суд зазначає про безпідставність тверджень відповідача про неподання позивачем заяви про виконання рішення в частині поновлення на посаді до Київської міської прокуратури та не вчинення позивачем жодних дій спрямованих на припинення здійснення адвокатської діяльності, право на зайняття якої позивачем було поновлено 10.10.2020.

Щодо доводів відповідача про те, що Київською міською прокуратурою, після отримання постанови Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 640/22661/20, якою було скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 та змінено п. 4 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021, ОСОБА_1 було направлено лист про необхідність явки до Київської міської прокуратури для поновлення та фактичного допуску до роботи від 19.07.2022 №07-334вих-22, однак позивач до Київської міської прокуратури не прибув, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що Київською міською прокуратурою листом від 19.07.2022 № 07-33ВИХ-22, який адресований позивачу було запропоновано для виконання рішення суду від 19.04.2021 прибути у найближчий час до відділу кадрової роботи та державної служби Київської міської прокуратури. Зазначено про необхідність мати при собі паспорт, трудову книжку, військово-обліковий документ.

Зазначений лист Київської міської прокуратури був направлений позивачу за наступними адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та за адресою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначалося раніше, імперативними приписами частини восьмої статті 235 КЗпП України та пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Суд наголошує, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним, зокрема, з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При цьому, незгода Київської міської прокуратури із рішенням суду першої інстанції у справі № 640/22661/20 та подальше його оскарження ним в апеляційному порядку не є підставою для невиконання цього рішення, яке в силу імперативних приписів частини восьмої статті 235 КЗпП України і пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає негайному виконанню в частині поновлення працівника на роботі/посаді.

У цьому аспекті варто зауважити, що у разі, якщо таке судове рішення буде скасоване в означеній частині в апеляційному чи касаційному порядку, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідною заявою в порядку статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України про його перегляд за нововиявленими обставинами.

Підсумовуючи викладене, варто зазначити, що твердження відповідача про неявку позивача до Київської міської прокуратури задля поновлення позивача на роботі не спростовують обставин невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 про поновлення позивача на роботі, яке звернуте до негайного виконання.

З огляду на вищевикладене, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконане лише 09.02.2023 року, суд дійшов висновку, що, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до статті 236 КЗпП України за період з 19.04.2020 по 28.09.2020 (період коли рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на посаді до скасування його постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021) та з 05.07.2022 по 08.02.2023 (з дати ухвалення Верховним Судом постанови про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 до виконання фактичного рішення в частині поновлення), що становить у сукупності 267 днів.

За змістом статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Враховуючи обставини справи та те, що предметом цього позову є стягнення коштів, які є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а саме особи, яка зобов`язана судовим рішенням або в силу закону видати наказ про поновлення незаконно звільненого працівника на посаді, суд зазначає, що обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді покладений на Київську міську прокуратуру, якою було видано наказ про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до ч.3 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.)

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 19.04.2021 у справі № 640/22661/20 зазначено про те, що як установлено з довідки Київської міської прокуратури № 21/477 від 23.10.2020, середньоденна заробітна плата позивача складає 1130,47 грн.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 78 кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком середній заробіток за весь період затримки невиконання рішення суду становить 301835,49 грн.

Суд погоджується з визначеним позивачем розміром середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з огляду на те, що період затримки виконання рішення з 19.04.2020 по 28.09.2020 та з 05.07.2022 по 08.02.2023 становить 267 робочих днів, а розмір середньоденного заробітку позивача 1130,47 грн.

З огляду на наведене, сума середнього заробітку позивача за 267 робочих днів затримки виконання рішення суду про негайне поновлення його на роботі, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 301835,49 грн. (з розрахунку: 267р.д. х 1130,47 грн.).

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати у розмірі судового збору в сумі 3018,36 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Київської міської прокуратури (ідентифікаційний код 02910019; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі від 19 квітня 2021 року у справі № 640/22661/20 в розмірі 301 835,49 грн (триста одну тисячу вісімсот тридцять пять гривень 49 копійок).

Стягнути з Київської міської прокуратури (ідентифікаційний код 02910019; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) сплачену суму судового збору в розмірі 3018 (три тисячі вісімнадцять) грн. 36 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 08 серпня 2023 р.