Справа № 120/1881/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 серпня 2023 р. Справа № 120/1881/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що його довіритель 19 вересня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року № 56 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Зі змісту рішення слідує, що пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди його роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року, з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року та з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року.

Представник позивача вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року № 56 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року, з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року та з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року, а також призначити пенсію за віком з 22 червня 2022 року.

Ухвалою від 06 березня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчену копію рішення № 56 від 23 вересня 2022 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

23 березня 2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи, які у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року досягли віку 63 років та набули страховий стаж від 19 до 29 років. Так, 19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з підпунктом 4.2 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.7 згаданого Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви до страхового стажу позивача не зараховано такі періоди роботи:

- з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року, оскільки на записі про звільнення, що вчинений у трудовій книжці, проставлено печатку, яка є нечитабельною, що унеможливлює ідентифікувати підприємство, в якому працював позивач.

- з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року, оскільки відсутній номер наказу про прийняття позивача на роботу.

Також представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вказав на те, що довідка про підтвердження стажу від 12 вересня 2007 року вих. № 120907-2 до заяви від 19 вересня 2022 року не долучалася та не була предметом розгляду при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії.

А тому для врахування оскаржуваних вище періодів до страхового стажу позивача необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи з посиланням на накази, видані підприємством на підставі первинних документів та довідки про зміну назви підприємства.

Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 10 місяців 3 дні (зараховано по даним індивідуальних відомостей про застраховану особу), що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До відзиву Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області долучено копію рішення, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Також 23 березня 2023 року представником позивача подано до суду докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

24 березня 2023 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

28 березня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому представник цього пенсійного органу також заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу. Зокрема у відзиві йдеться про ті ж підстави для відмови в призначенні позивачу пенсії, що й наведені у рішенні пенсійного органу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 23 вересня 2022 року заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зі змісту такого рішення слідує, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 26 років. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 10 місяців 03 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Також у рішенні йдеться про те, що за результатами розгляду долучених до заяви документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди його трудової діяльності:

- з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року - з підстав нечитабельності печатки підприємства на записі про звільнення з роботи;

- з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року - з огляду на відсутність номеру наказу про прийняття позивача на роботу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

При цьому у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років (частина 2 статті 26 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Суд установив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 23 вересня 2022 року позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу.

Так, до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року - з підстав нечитабельності печатки підприємства на записі про звільнення з роботи. А підставою для незарахування періоду роботи з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року слугувала відсутність номеру наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу.

При цьому порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівників права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Таким чином, доводи відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року, а також з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року слід визнати безпідставними.

Відтак суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року № 56 є протиправним, а тому таке належить скасувати.

Щодо вимоги в частині зобов`язання пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача згадувані вище періоди роботи та призначити пенсію за віком, то суд зауважує наступне.

Так, вище йшлося про те, що відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

При цьому у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років (частина 2 статті 26 Закону № 1058-IV).

Відтак необхідними умовами для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 є досягнення ним необхідного віку (63 роки), а також наявність страхового стажу від 19 до 29 років.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року № 56 страховий стаж позивача становить 14 років 10 місяців 03 дні.

Разом із тим цим судовим рішенням встановлено протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року, з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року та з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року.

Тобто, зарахувавши зазначені вище періоди роботи до страхового стажу позивача, такий буде становити понад 19 років.

При цьому станом на дату звернення за пенсією вік позивача складав 63 роки, що свідчить про дотримання ОСОБА_1 необхідних умов для призначення пенсії за віком.

Відтак, оскільки позивачу станом на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком виповнилося 63 роки, а страхового стажу достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві належить зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

При цьому слід врахувати те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягнув пенсійного віку (63 роки) 21 червня 2022 року, а із заявою про призначення пенсії за віком звернувся до пенсійного фонду 19 вересня 2022 року, тобто в межах строку, що визначений пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, тому пенсію позивачу слід призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 22 червня 2022 року.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 876,06 гривень, що підтверджується квитанцією від 28 лютого 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід пропорційно стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі по 438,03 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4015 гривень суд враховує приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, пунктом 4.1 розділу 4 договору про надання правової допомоги № 39/впп від 22 листопада 2022, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Івана Хомича", передбачено, що за надання правової допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокатському бюро суму в розмірі 3000 гривень в строк протягом 5 робочих днів з дня підписання договору.

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро правової допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським бюро електронною або звичайною поштою (пункт 4.3 розділу 4 цього договору).

Згідно з актом прийому-передачі наданої правничої допомоги від 16 березня 2023 року № 16/23 за договором про надання правової допомоги від 22 листопада 2022 року виконавець надав, а замовник прийняв правничу допомогу у справі за договором про надання правової допомоги № 39/впп від 22 листопада 2022 року.

Відповідно до пункту 1 цього акта вартість наданої правничої допомоги складає:

- консультації з клієнтом щодо узгодження правової позиції (витрачено 1 годину часу; вартість - 1000 гривень);

- аналіз нормативно-правових актів (витрачено 30 хвилин часу; вартість - 515 гривень);

- отримання доказів, їх аналіз та систематизація, виготовлення копій документів (витрачено 1 годину часу; вартість - 500 гривень);

- підготовка та подання адвокатських запитів (витрачено 1 годину часу; вартість -1000 гривень);

- підготовка та подання позовної заяви (витрачено 1 годину часу; вартість -1000 гривень).

Всього до сплати визначено 4015 гривень.

Така ж інформація щодо наданих адвокатським бюро послуг міститься у детальному описі робіт, виконаних адвокатом від 16 березня 2023 року.

Водночас, на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 4015 гривень є завищеними.

Зі змісту як акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 16 березня 2023 року, так і з детального опису робіт від 16 березня 2023 року, слідує, що адвокатом надавались довірителю такі послуги: надання консультації, аналіз нормативно-правових актів, отримання доказів, їх аналіз та систематизація, виготовлення копій документів, підготовка та подання адвокатських запитів, підготовка та подання позовної заяви.

На думку суду, надані адвокатом послуги охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної ним роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи.

Відтак послуги, що надавалися на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, пов`язані із складанням позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.

Крім того, адміністративна справа №120/1881/23 розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Також варто врахувати й те, що у детальному описі робіт (наданих послуг) та в акті прийому-передачі наданої правничої допомоги йдеться про те, що адвокатом здійснювалась підготовка та подання адвокатських запитів, проте адміністративна справа таких не містить.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4015 гривень, а тому слушними є доводи представника відповідача, наведені ним у клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, що такий розмір є досить завищеним.

Відтак, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 1500 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 1500 гривень (по 750 гривень з кожного відповідача).

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 23 вересня 2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22 червня 2022 року, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року, з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 та з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 03 копійки, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 03 копійки, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368)

Рішення суду в повному обсязі складено 07.08.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович