Справа № 207/2183/23
Суддя: Юрченко І. М.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 207/2183/23
№ 2-а/207/18/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м.Кам`янське

Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Борівського Дмитра Геннадійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову від 26 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6. ст. 121 КУпАП про накладання на нього штрафу в сумі 850 гривень та провадження в справі закрити у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що 26 квітня 2023 року інспектором роти № 1 третього батальйону патрульної поліції УПП ДПП в Дніпропетровській області Борівським Д.Г. винесено стосовно нього постанову у справі про накладення адміністративного стягнення, за порушення передбачене ст.121 ч 6 КУпАП України. У постанові інспектор стверджує, що ним порушено п. 30.1 ПДР - керування транспортним засобом не перереєстрованим в установленому порядку.

Зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Зазначив, що, у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України: «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача».

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

26 квітня 2023 року він їхав з міста Дніпро до міста Кам`янське на автомобілі ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 . Біля блок-просту на 958 кілометрі траси М 30 його зупинив військовий наряд, попросив з`їхати з траси та запросив працівників поліції перевірити його документи. Після перевірки документів запропонували відкрити багажник його автомобіля. Помітивши в багажнику газовий балон, відповідач почав стверджувати, що в нього встановлено газове обладнання, яке не зазначено в технічному паспорті. При цьому відповідач не перевіряв наявність необхідних приладів на двигуні автомобіля та не викликав спеціаліста для перевірки наявності чи відсутності вставленого газового обладнання і виніс постанову про накладення на нього адміністративного штрафу в сумі 850 гривень. При винесенні постанови права, передбачені статтею 268 КУпАП не роз`яснялись.

Вважає, що відповідач виніс постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій.

Виходячи з зазначеного, винесена Постанова від 26 квітня 2023 року є необґрунтованою. В ній відсутні будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення, а тому вищезазначена Постанова підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково просив звернути увагу, що інспектор Борівський Д.Г. не вжив заходів по встановленню чи дійсно його автомобіль використовується на паливі ГАЗ, не перевірив, що у нього відсутній редуктор, без якого неможливо використовувати автомобіль на газу, зробив поспішні висновки та виніс постанову про накладення штрафу передчасно.

Відповідач в судові засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи в судові засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином, просив розглядати справу без участі представника. Відповідно пояснень, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає винесену постанову законною, а вимоги позивача безпідставними. Просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

За таких обставин суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності позивача, відповідача, третьої особи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вивчивши доводи позивача, пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що постановою від 26 квітня 2023 року, складеною інспектором 3 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Борівським Дмитром Геннадійовичем, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач 26 квітня 2023 року о 14 год. 28 хв. керував транспортним засобом, на якому встановлено газобалонне обладнання, та авто не перереєстроване у встановленому законом порядку протягом 10 діб з моменту встановлення, чим порушив п. 30.1 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.6 ст. 121 КпАП України, за що накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою позивачу в провину ставиться порушення п. 30.1 ПДР.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст. 252 КАС України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч.6 ст.121 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

У відповідності до п. 30.1 ПДР України, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім цього, у відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

На підтвердження вчинення правопорушення Департамент патрульної поліції надав відеозаписи з бодікамери поліцейського, який здійснював розгляд справи.

При перегляді відеозапису, наданого Департаментом патрульної поліції, не вбачається доведеним сам факт наявності в автомобілі, яким керував позивач, газобалонного обладнання, в багажнику позивача знаходився лише газовий балон, але наявність в багажнику лише балона не є переобладнанням авто. Доказів про проведення більш ретельної перевірки автомобіля позивача відповідачем суду не надано. На відео не зафіксовано перевірки автомобіля під капотом та виявлення факту встановлення ГБО.

На місці зупинки позивач заперечував його наявність, у зв`язку з чим надав усну згоду працівнику поліції на огляд автомобіля на предмет наявного переобладнання авто.

В свою чергу працівник поліції, жодних дій на збір доказів на підтвердження порушення позивачем закону не здійснив.

Сам розгляд справи про адміністративне правопорушення був проведений поверхнево, без встановлення обставин справи та перевірки їх доказами.

Обвинувачення ґрунтується лише на суб`єктивному припущенні працівника поліції про наявність в автомобілі ГБО, яке у встановленому законом порядку не було внесено до реєстраційних документів на транспортний засіб.

Також, необхідно зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі Порядок) транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.

Згідно з п. 33 Порядку перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, реєстрація транспортних засобів передбачає законодавче закріплення того чи іншого транспортного засобу за певною фізичною чи юридичною особою, тобто, визнання її власником.

Підстави для перереєстрації визначені в п. 33 Порядку та фактично пов`язані з необхідністю внесення змін в реєстраційні документи.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати встановленим правилам і нормативам.

Згідно з п. 1 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2010 року № 607 (далі Порядок 1) цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива (далі - переобладнання транспортного засобу).

Відповідно до п. 4 Порядку 1 до переобладнання транспортного засобу власник або його представник подає транспортний засіб за місцем реєстрації такого засобу для проведення огляду територіальним органом з надання сервісних послуг МВС, за результатами якого отримує відповідний акт, складений за формою, установленою МВС.

Таким чином можна зробити висновок, що реєстрація, перереєстрація транспортного засобу та переобладнання транспортного засобу є відмінними поняттями.

Встановлення газобалонного обладнання на транспортний засіб вимагає наявність попереднього складеного Акту огляду територіального органу з надання сервісних послуг МВС та подальшої перереєстрації транспортного засобу, що переобладнаний (п. 18 Порядку 1).

Як зазначено в оскаржуваній постанові серії ЕАС № 6893702 від 26 квітня 2023 року, позивач керував транспортним засобом ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 з встановленим газобалонним обладнанням, та авто не перереєстровано у встановленому законом порядку протягом 10 діб з моменту встановлення. При цьому інспектор взагалі не зазначає, як він з`ясував, коли саме було встановлено газобалонне обладнання, якими документами це підтверджується.

Отже, якщо водій при керуванні переобладнаним на газ автомобілем не має документів на його встановлення, то такі дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, яке передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

За змістом диспозиції частини першої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) за керування водієм транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів настає адміністративна відповідальність, яка передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Частина шоста статті 121 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за керування водієм транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку (штраф у розмірі 850 грн.).

Фактично відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП настає у випадку порушення підпункту "а" пункту 31.3. Правил дорожнього руху, який забороняє експлуатацію транспортних засобів у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Як вже зазначалося вище, процедура переобладнання транспортних засобів визначена у Порядку переобладнання транспортних засобів, який затверджений постановою КМУ №607 від 21.07.2010.

Вказаний Порядок передбачає, що переобладнання транспортного засобу для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива проводиться суб`єктом господарювання, який має свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху на відповідний вид переобладнання.

Також переобладнання можливе й в індивідуальному порядку. У такому разі власнику необхідно від спеціально уповноваженої організації отримати погодження переобладнання транспортного засобу.

Таким чином, за ч. 1 ст. 121 КУпАП водії притягаються до адміністративної відповідальності саме у разі встановлення ГБО з порушенням Порядку переобладнання транспортних засобів, який затверджений КМУ.

У той же час не здійснення водієм перереєстрації ТС після встановлення ГБО має кваліфікуватись за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Згідно з п. 37 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 для транспортних засобів, переобладнаних в індивідуальному порядку, а також транспортних засобів, переобладнаних для роботи на газових паливах, відповідність вимогам безпеки дорожнього руху підтверджується сертифікатом відповідності, виданим органом із сертифікації, який відповідно до законодавства призначений або уповноважений Мінінфраструктури для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів.

Разом з цим, при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем взагалі не було з`ясовано, чи було дійсно встановлено ГБО в автомобілі позивача; якщо встановлено, то коли саме та чи переобладнання виконано з дотриманням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, як того вимагає законодавство, що повинно підтверджуватися сертифікатом відповідності (у п. 31.3 «а» ПДР України визначено про те, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху).

Якщо ж особа взагалі не має документів на переобладнання транспорного засобу, які б підтверджували відповідність такого переобладнання вимогам стандартів, правил і нормативів, встановлене ГБО не пройшло сертифікацію та невідома дата такого переобладнання, то особа підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, а у разі якщо ГБО законно встановлено та сертифіковано, але транспортний засіб не перереєстрований в Україні в установленому порядку, особа притягується до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП.

Відповідачем у постанові Серії ЕАС №6893702 від 26.04.2023 року зазначено, що позивачем порушено п.30.1 ПДР. Так, у п.30.1 ПДР України зазначено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Таким чином, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності відповідач повинен був встановити, коли було здійснено таке переобладнання, так як порушення ПДР у даному випадку наступає через 10 діб з моменту переобладнання, чого відповідачем зроблено не було.

Взагалі, матеріалами справами та поясненнями представника Департамент патрульної поліції не підтверджується те, що в автомобілі ОСОБА_1 дійсно встановлене газобалонне обладнання. Долучений до пояснень компакт-диск (а.с. 31) містить лише відеозаписи, на якому зафіксовано як на місці зупинки позивач заперечував, що встановлене газобалонне обладнання, у зв`язку з чим надав усну згоду працівнику поліції на огляд автомобіля на предмет наявного переобладнання авто.

В свою чергу працівник поліції, жодних дій на збір доказів на підтвердження порушення позивачем закону не здійснив.

Диспозиція ч. 6 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальності за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

З огляду на викладене, притягнення позивача за вказане вище правопорушення саме за ч. 6 ст. 121 КУпАП є неправомірним.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Однак, дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, суд зазначає, що встановити із даного запису факт облаштування транспортного засобу позивача установкою газобалонного обладнання не вбачається можливим. Наразі, даний відеозапис фіксує лише поверховий огляд працівником поліції багажного відділення автомобіля позивача, після чого було зроблено висновок про наявність в автомобілі газобалонного обладнання. При цьому, самого газобалонного обладнання також не зафіксовано.

На оглянутому відеозаписі не зафіксовано, що поліцейський при винесенні постанови про адміністративне правопорушення пропонував позивачу відкрити капот автомобіля та здійснити поверхневий огляд мотору, поліцейський не встановив наявність отвору для заправки газом, газового редуктора, газових магістралей, електроніки, яка б відповідала за роботу відповідного обладнання.

Інші докази вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення в матеріалах справи відсутні, що позбавляє суд можливості встановити, що позивач керував транспортним засобом, який переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Оскільки встановлення вини особи не здійснюється на припущеннях, зважаючи на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушенням мають здійснюватися на основі суворого дотримання законності, суд вбачає достатні підстави для задоволення позову.

Докази, які б спростовували позицію позивача і підтверджували правомірність винесеної постанови, суду не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Зазначені позивачем обставини не були спростовані відповідачем та третьою особою письмовими запереченнями, до пояснень не надано жодних доказів правомірності оскаржуваної постанови, тобто суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

З урахуванням чого суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності у справі будь-яких передбачених законом доказів на підтвердження наявності обставин, які зазначено відповідачем як підставу для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оскільки позивач заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч. 6 КУпАП, а відповідач не надав жодних об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ст.121 ч. 6 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Посилання відповідача на постанову як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення суд вважає неприйнятними, оскільки постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду ним справи, а тому не може собою заміняти первинні докази винуватості водія.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення пред`явлених позивачем вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи зазначене, не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем, а тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, на підставі п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 121, 245, 247, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 5, 9, 73-77, 139, 162, 241-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до інспектора 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Борівського Дмитра Геннадійовича, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, буд. 2А, третя особа: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАС № 6893702 від 26 квітня 2023 року винесену інспектором 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Борівським Дмитром Геннадійовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за порушення передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП та провадження в справі закрити в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Юрченко