Справа № 580/6955/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Черкаси

09 серпня 2023 року справа № 580/6955/23

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Уманської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

04 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Служби у справах дітей Уманської міської ради, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Уманської міської ради щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.04.2023 року про визначення місця проживання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком;

2) зобов`язати Службу у справах дітей Уманської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2023 року та прийняти рішення з приводу визначення місця проживання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та цивільних, господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

При цьому, суд звертає увагу, що публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до змісту позовної заяви суддею встановлено, що предметом спору є оскарження бездіяльності Служби у справах дітей Уманської міської ради щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.04.2023 року про визначення місця проживання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком та зобов`язання Служби у справах дітей Уманської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2023 року та прийняти рішення з приводу визначення місця проживання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

Суд наголошує, що завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, які виникають з публічно-правових спорах.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, визначальною ознакою вирішення спорів у порядку адміністративного судочинства є характер правовідносин та порушених прав, свобод та інтересів осіб, які звернулись за їх захистом до суду.

Суддя звертає увагу, що у спір у даній справі пов`язаний з реалізацією сімейних прав позивача, зокрема права особи на участь у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею, визначення місця проживання дитини. Відповідачі у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснюють, а є органами, які виконують свої обов`язки з розгляду звернень щодо захисту прав та інтересів осіб у сфері сімейних відносин.

Згідно з ч. 1-3 ст. 19 Сімейного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суддя звертає увагу, що спір про захист сімейного права чи інтересу конкретної фізичної особи не є публічним, а є приватноправовим. При цьому, суб`єкти публічного права можуть бути учасниками сімейних відносин, однак розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Суддя наголошує, що якщо предметом спору є порушення прав особи наслідками, що спричинені бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яку вона вважає неправомірною, і такі наслідки призводять до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконною такої бездіяльності є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 283/1721/15-а, від 06.11.2019 у справі № 756/4477/18.

Попри доводи позивача про відсутність порушених прав, наслідками, що спричинені оскаржуваним рішенням, суд наголошує, що у випадку задоволення позову у даній справі рішення суду безпосередньо вплине виключно на сімейні права позивача.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спірні у цій справі правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів позивача та його дитини, гарантованих Сімейним кодексом України.

Оскільки спірні правовідносини фактично пов`язані із захистом порушеного права на участь у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею, визначенні місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що хоча позовні вимоги і спрямовані до суб`єктів владних повноважень, проте реалізація цих повноважень направлена на забезпечення немайнових прав позивача та його дитини. Отже, такі вимоги повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.04.2020 у справі №420/3347/19.

Таким чином, всі заявлені у позовній заяві вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене вище, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, натомість, позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 27.02.2020 №3674-VI Про судовий збір визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2011 №3676-VІ Про судовий збір (далі - Закон №№3676-VI) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону №3676-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Сплата судового збору особисто позивачем підтверджується наявною у матеріалах адміністративної справи квитанцією від 01.08.2023 № на загальну суму 1073,60 грн. Тому наявні підстави повернути сплачений судовий збір у вказаному розмірі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170, ст.ст.243, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Уманської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачений згідно з квитанцією від 01.08.2023 № судовий збір за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп.

Копію цієї ухвали, разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО