Справа № 160/9610/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2023 року Справа № 160/9610/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
08.05.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-3), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання 01.09.1978 по 25.03.1982, періоди роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 з 20.10.1980 по 01.01.1985, з 09.01.1985 по 16.09.1986, період виплати допомоги по безробіттю з 01.06.2016 по 25.02.2017;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.02.2023 з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.
Ухвалою від 09.05.2023 суд відкрив провадження у адміністративній справі; справу №160/9610/23 та призначив до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
31.05.2023 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі з таких підстав. Відповідач-3 зазначає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області правомірні та відповідають чинному законодавству. На підставі викладеного та оскільки заява від 23.02.2023 та заява від 27.03.2023 про призначення пенсії за віком не була предметом розгляду Головного управління Дніпропетровської області та рішення про відмову в призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось, вимоги щодо зобов`язання Головного управління Дніпропетровської області зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 25.031982, періоди роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_3 з 20.10.1980 по 01.01.1985, з 09.01.1985 по 16.09.1986, періоди допомоги по безробіттю з 01.06.2016 по 25.02.2017 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком з 23.02.2023 (дата первинного звернення) є передчасними та задоволенню не підлягають.
06.06.2023 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій виклав правову позицію, що є аналогічною до зазначеної в позовній заяві.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 .
23.02.2023 позивач звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
- дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 23.02.2023;
- вік заявниці 60 років 2 місяці 24 дні;
- до страхового стажу заявниці не було зараховано період навчання з 01.09.1978 по 25.03.1982, оскільки відсутній підпис директора та відтиск печатки в дипломі, також не враховано періоди роботи згідно трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 з 20.10.1980 по 01.01.1985, з 09.01.1985 по 16.09.1986, оскільки дата заповнення трудової книжки пізніше дати періоду роботи (22.10.1986), крім цього не враховано період виплати допомоги по безробіттю з 01.06.2016 по 25.02.2017, так як відсутня інформація у даних персоніфікованого обліку.
27.03.2023 позивач повторно звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
- дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 27.03.2023;
- вік заявниці 60 років 3 місяці 28 днів;
- страховий стаж особи становить 26 років 7 місяців 1 день;
- за доданими документами до страхового стажу заявниці не було зараховано період навчання з 01.09.1978 по 25.03.1982, оскільки відсутній підпис директора та відтиск печатки в дипломі, також не враховано періоди роботи згідно трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 з 20.10.1980 по 01.01.1985, з 09.01.1985 по 16.09.1986, оскільки дата заповнення трудової книжки пізніше дати періоду роботи (22.10.1986), крім цього не враховано період виплати допомоги по безробіттю з 01.06.2016 по 25.02.2017, так як відсутня інформація у даних персоніфікованого обліку (форми ОК-5).
Позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 29 років.
Не погоджуючись з рішеннями про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно із записів в дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 22.10.1986 у спірні періоди, не зараховані відповідачами, ОСОБА_1 :
- з 20.10.1980 по 01.01.1985 позивач працювала в Лозовській середній школі;
- з 09.01.1985 по 16.09.1986 позивач працювала в Лозовській середній школі.
Вказані періоди не зараховані до страхового стажу оскільки дата заповнення трудової книжки пізніше дати періоду роботи (22.10.1986).
Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР та радянської ради «Про трудові книжки робітників та службовців» від 06.09.1973 №656 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться усім робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державного соціального страхування.
Пунктом 16 Постанови №656 передбачено, що особа, яка втратила трудову книжку, зобов`язана негайно заявити про це адміністрацію за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви адміністрація видає працівникові іншу трудову книжку з написом "Дублікат".
Згідно із п. 18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Згідно із п.п. 5.3-5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Державним комітетом з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 №163
Особа, яка втратила трудову книжку (вкладиш до неї), має негайно заявити про це адміністрації за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви адміністрація видає працівникові іншу трудову книжку або вкладку до неї (нових зразків) із написом "Дублікат" у правому верхньому кутку першої сторінки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. До розділів "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" та "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження та заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Якщо працівник до вступу на дане підприємство вже працював як робітник або службовець, то при заповненні дубліката трудової книжки у розділі "Відомості про роботу" у графі 3 насамперед вноситься запис про загальний стаж роботи як робітник або службовець до вступу на дане підприємство, підтвердженому документами.
Після цього загальний стаж, підтверджений належним чином оформленими документами, записується за окремими періодами роботи у такому порядку: у графі 2 вказується дата прийому на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював робітник або службовець, а також цех (відділ) та посада (робота), на яку був прийнятий працівник, а починаючи з 1 січня 1986 р. - та відомості (за їх наявності), передбачені в абзаці третьому пункту 2.13 цієї Інструкції.
Судом встановлено, що позивач подав до заяви про призначення пенсії дублікат трудової книжки серії НОМЕР_3 від 22.10.1986, виданої у відповідності до зазначених вище норм. А тому підстава для відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи з 20.10.1980 по 01.01.1985, з 09.01.1985 по 16.09.1986, оскільки дата заповнення трудової книжки пізніше дати періоду роботи (22.10.1986), є протиправною.
Стосовно незарахування періоду навчання з 01.09.1978 по 25.03.1982, оскільки відсутній підпис директора та відтиск печатки в дипломі, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Позивачем додано до заяви про призначення пенсії диплом серії НОМЕР_5 від 25.03.1982, яким підтверджено навчання у період з 01.09.1978 по 25.03.1982.
Відсутність підпису директора та відтиску печатки не може бути підставою для незарахування періоду навчання до страхового стажу, оскільки відповідальність за заповнення диплому покладається на навчальний заклад. Позивач не може впливати на повноту та правильність заповнення диплому, а тому відповідачами протиправно не зараховано періоди навчання до страхового стажу.
Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала, установою, в якій навчалась. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію, установу) та пенсіонера.
Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці, дипломі, відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Стосовно незарахування періоду перебування позивача в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 01.06.2016 по 25.02.2017, так як відсутня інформація у даних персоніфікованого обліку (форми ОК-5), суд зазначає наступне.
У відповідності до абзацу 3 ч. 1 ст. 24 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Позивачем до заяви про призначення пенсії надавалась довідка Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 27.03.2023 №108, в якій зазначено про перебування позивача в центрі зайнятості з червня 2016 року по лютий 2017 року та отримання допомоги по безробіттю.
Відсутність страхових внесків за вказаний період не може бути підставою для незарахування вказаного періоду до страхового стажу.
Обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на страхувальника (роботодавця), то їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Відтак визначені періоди навчання, роботи та отримання допомоги по безробіттю мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Як наслідок вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.02.2023 з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні, підлягає задоволенню судом, оскільки позивач територіально віднесена на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та матеріали відмовної пенсійної справи знаходяться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню судом.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню судом.
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач буде створювати перешкоди для його (рішення) виконання і позивачем не надано жодних доказів на спростування зазначеної обставини.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі та зобов`язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк у цій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2147,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 05.05.2023.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 2147,20 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання 01.09.1978 по 25.03.1982, періоди роботи згідно із дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 з 20.10.1980 по 01.01.1985, з 09.01.1985 по 16.09.1986, період виплати допомоги по безробіттю з 01.06.2016 по 25.02.2017.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.02.2023 з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 715 грн 73 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 715 грн 73 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 715 грн 73 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 10.08.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук