Справа № 420/14504/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 червня 2023 року надійшов позов ОСОБА_2 до Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, що передбачено абз. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

2. Зобов`язати Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в особі його керівника, надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, та оформити належним чином його військово-облікові документи, зокрема проставити у них відмітку про надання відстрочки, на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є військовозобов`язаним, та має дружину ОСОБА_3 яка є особою із числа інвалідів ІІІ групи та яка проживає разом з ним однією сім`єю. 25 травня 2023 року позивач звернувся до Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, згідно якої просив відповідача надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у нього дружини з інвалідністю. 12 червня 2023 року позивач отримав лист відповідача від 30 травня 2023 року № 3916, відповідно до якого протоколом № 54 засідання комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації йому відмовлено у наданні відстрочки. Відповідач, відмовляючи позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації виходив із того, що наявність у позивача дружини яка є особою із числа інвалідів III групи не є поважною підставою для надання відстрочки. Однак, позивач вважає дії відповідача щодо відмови у наданні йому відстрочки незаконними та протиправними.

Ухвалою судді від 26.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів про сплату судового збору.

27.06.2023 до суду надійшла заява (вх..№21379/23) представника позивача адвоката Попкової І.Г., про усунення недоліків з додатком квитанції № про сплату судового збору від 27.06.2023.

03.07.2023 суддя ухвалив прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Відкрити провадження у адміністративній справі. Розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

09.08.2023 суд ухвалив внести виправлення до ухвали від 03.07.2023.

09.08.2023 суд ухвалив у задоволенні клопотання Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху відмовити. У задоволенні клопотання Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розгляд справи за правилами загального позовного провадження колегіально в складі колегії з трьох суддів відмовити. У задоволенні клопотання Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації та Міністерство оборони України відмовити.

21.07.2023 до суду (вх.№24556/23) від представника Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що позивач просить суд зобов`язати Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в особі його керівника, надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а відтак вимоги заявлені до установи та посадової службової особи установи, проте у якості відповідача заявлено лише Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Вказане, на думку відповідача, вказує на безпідставне відкриття суддею провадження у справі. Більш того, рішення про відмову у наданні відстрочки приймав не Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, а комісія з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації, проте суд на вказані обставини уваги не звернув, що ставить під обґрунтований сумнів правильність визначення відповідача у справі. З огляду на потребу уніфікації підходу до питання надання відстрочок шляхом надання Міністерством оборони України роз`яснень, вказівок, алгоритмів, на стороні відповідача слід залучити Міністерство оборони України в якості третьої особи. Вказує, що очевидні недоліки позову допущені позивачем суд не виявив, що свідчить про складність даної справи, у т.ч. й для суду, а відтак є підстави клопотати про розгляд справи за правилами загального позовного провадження колегіально. Щодо суті позовних вимог відповідач вказує, що позивачу необхідно було не поштою, а особисто подати документи. Підкреслює, що тлумачення позивачем абзацу 11 статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» є не релевантним та дискримінаційним, а відтак слід застосовувати інше тлумачення, а саме надання відстрочки можливе за умови встановлення дружині (чоловіку) І або ІІ групи інвалідності. Вказує, що мотивом подання позову є спосіб відтермінування притягнення до кримінальної відповідальності.

27.07.2023 до суду (вх.№25151/23) від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначається, що зміни внесені Законом України №3161-ІХ від 28.06.2023 не стосуються позивача та не застосовуються до спірних правовідносин, зазначає, що саме до Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заявлені позовні вимоги, а відтак відповідач у справі визначений вірно та просить позовні вимоги задовольнити.

Інших заяв на момент вирішення справи по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.05.2023 (а.с.8), ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК 017480 від 10.08.2009 (а.с.9) та пенсійного посвідчення (а.с.13), ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи.

25.05.2023 ОСОБА_1 скерував до Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву (а.с.14) у якій повідомляв, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , яка має інвалідність з дитинства. Із посиланням на ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вказував, що не має бажання служити та не підлягає призову, отже, має право на відстрочку та просив надати документи про відстрочку від призову відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а у випадку відмови оформити відмову у письмовій формі.

До заяви від 25.05.2023 позивачем було додано копія свідоцтва про шлюб, довідка до акту огляду МСЕК, копія паспорту заявника дружини, копія свідоцтва про народження дитини.

Матеріали справи містять наказ начальника Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з адміністративно-господарської діяльності) №37 від 02.03.2023 «Про створення Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації» (а.с.47), відповідно до якого на виконання розпорядження начальника Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27.04.2022 №943/2773, у відповідності з вимогами ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та з метою забезпечення законності під час вирішення питань щодо призову громадян на військову службу по мобілізації та належної організації мобілізаційної діяльності наказано створити при Подільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації та визначено її склад.

Пунктом 2 наказу №37 від 02.03.2023 визначено, що рішення щодо військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації визначати з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України №12дск від 14.02.2018, №194 від 03.03.2022 та здійснювати виключно за рішеннями Комісії, які оформлювати протоколами у Книзі обліку протоколів засідання Комісії, а також у військово-облікових документах військовозобов`язаних (військовий квиток, тимчасове посвідчення, облікова картка рядового, сержантського складу запасу (олівцем), послужна картка офіцера запасу (олівцем).

Відповідно до витягу з протоколу №54 комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації від 30.05.2023 (а.с.45), відповідно до якого зазначено, що порядок денний Комісії: про надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; різне. Член комісії повідомив, що документи ОСОБА_1 містять недоліки, а саме подані документи не відповідають вимогам ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до того ж заява надійшла поштою. Інший член комісії пояснив, що наявність у дружини ІІІ групи інвалідності не надає право на відстрочку, особи ІІІ групи інвалідності не потребують стороннього догляду. Прийнято рішення відмовити у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки скерував на адресу ОСОБА_1 лист від 30.05.2023 №3916 (а.с.15-17) у якому повідомив, що 30.05.2023 засіданням комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації протоколом №54 заявнику відмовлено у наданій відстрочці. Адресант зазначає, що відповідно до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів необхідно особисто надавати органам, в яких особа перебуває на військовому обліку документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав визначених у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У листі зазначено, що тлумачення заявником норми абзацу 11 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є не релевантним та слід застосовувати інше тлумачення, а саме, що надання відстрочки можливе за умови встановлення дружині (чоловіку) І або ІІ групи інвалідності. Заявнику рекомендовано прибути до Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та отримати направлення для проходження медогляду, після чого, за необхідності подати заяву про надання відстрочки.

Вважаючи протиправними дії Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті встановлених обставин справи, суд керується та виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (надалі - в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Поряд з цим статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положеннями абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

В силу абзацу 17 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 7 названого Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до положень п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Аналіз наведеного свідчить про те, що до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку.

Таким чином, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації.

Отже, суд відхиляє твердження відповідача, що належним відповідачем у справі є комісія з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації, як суб`єкт владних повноважень, якому такі повноваження були делеговані.

Більш того, на користь цьому висновку говорить власне й наказ начальника Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з адміністративно-господарської діяльності) №37 від 02.03.2023 «Про створення Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації» (а.с.47) з якого не вбачається делегування повноважень щодо прийняття рішень про надання відстрочки, оскільки відповідно до пункту 2 вказаного наказу визначено, що рішення щодо військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації визначати з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України №12дск від 14.02.2018, №194 від 03.03.2022 та здійснювати виключно за рішеннями Комісії, які оформлювати протоколами у Книзі обліку протоколів засідання Комісії, а також у військово-облікових документах військовозобов`язаних (військовий квиток, тимчасове посвідчення, облікова картка рядового, сержантського складу запасу (олівцем), послужна картка офіцера запасу (олівцем).

Суд зазначає, що правова природа саме протиправних дій полягає в активній поведінці суб`єкта владних повноважень, що спричиняє юридичні наслідки.

Так, предметом позову у даній справі є відмова у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, що передбачено абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Тобто, спір між сторонами виник щодо вірного тлумачення та застосування абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Системний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (якщо вони не висловили бажання бути призваними на військову службу) за таких підстав:

1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є особою з інвалідністю, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;

2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Враховуючи зазначене, суд при вирішенні цього спору повинен розтлумачити зміст речення із застосуванням комбінованого сполучника «та/або», оскільки такий застосовується в гіпотезі норми права (абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), щодо застосування котрої виник цей спір.

Для виконання цього завдання суд використовує філологічне тлумачення, що полягає у з`ясуванні змісту правової норми шляхом аналізу її текстового вираження під кутом зору його лексико-семантичних, лексико-граматичних, морфологічних, синтаксичних характеристик.

Постановою від 22.05.2019 №437 Кабінет Міністрів України з метою забезпечення конституційних положень про державний статус української мови та уніфікації вживання правописних норм погодив пропозицію Міністерства освіти і науки та Національної академії наук щодо схвалення Українського правопису в новій редакції, розробленій Українською національною комісією з питань правопису (далі - Український правопис-2019).

Відповідно до параграфу 165. "СКІСНА РИСКА (/)" Українського правопису-2019 скісну риску ставимо в таких позиціях: "[…] В офіційно-діловому та науковому стилях - як розділовий знак […] Уживаються також комбіновані єднально-розділові сполучники і/або, рідше та/або (без відступів до і після скісної риски): порушення авторського і/або суміжних прав; "Типова освітня програма підвищення кваліфікації голів і/або членів правлінь об`єднань співвласників багатоквартирних будинків"; Війна і/або поезія? (назва газетної публікації)".

Тобто, вживання єднального сполучника «та» вказує на два поняття разом, тоді як використання розділового сполучника «або» вказує на виділення: одне поняття з кількох понять. Коли ми говоримо:

- "A та B", використовуючи єднальний сполучник, ми маємо на увазі обидва разом, A + B;

- "A або B", використовуючи розділовий сполучник, ми можемо мати на увазі "A, а не B", і ми можемо мати на увазі "B, а не A";

- "А та/або В", використовуючи скісну риску "/" між двома сполучниками, то ми утворюємо комбінований єднально-розділовий сполучник, що вказує на два можливі варіанти сполучника ("та" і "або"), один із яких можна вибрати.

Іншими словами, використання скісної риски в комбінованому сполучнику "та/або" означає, що ми допускаємо обрання як "та", так і "або", як наслідок можемо мати на увазі: 1) А+В; 2) А, не В; 3) В, не А.

Таким чином, використання «та/або» дозволяє стверджувати, що існує три можливих варіанти вибору, а не два.

Отже, вжите в абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» «та/або» є комбінованим єднально-розділовим сполучником, що розширює (а не звужує) кількість варіантів вибору. Як наслідок наведеного тлумачення, згадану норму права слід розуміти таким чином:

- військовослужбовці, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (якщо вони не висловили бажання бути призваними на військову службу) за таких підстав:

1) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, за відсутності одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

2) у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за відсутності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю;

3) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та наявністю одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Таким чином, відповідач неправильно розтлумачив норму абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» шляхом істотного звуження її змісту, адже фактично замінив вжитий законодавцем комбінований сполучник «та/або» на єднальний «та». Наслідком такого помилкового тлумачення відповідача є акт правозастосування (відмова відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації), що прямо суперечить закону та порушує права позивача.

Щодо посилань Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на неналежне подання заяви позивачем про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (поштою, а не особисто), суд зазначає таке.

Відповідно до ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до п.23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

Відповідно до п.8 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до порядку від 30 грудня 2022 року № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В той же час вказаними нормами визначені й випадки, коли призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а відтак обов`язок «особисто повідомити» та «особисто прибути» не є тотожнім у спірних правовідносинах.

При цьому, відповідачем не ставиться під сумнів, що заява позивача від 25.05.2023 була направлена позивачем особисто.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежного звернення ОСОБА_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд критично оцінює твердження відповідача, що мотивом подання позову є спосіб відтермінування притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки вказане є припущенням, більш того повідомлення про кримінальне правопорушення, що міститься в матеріалах справи (а.с.44) датоване 01.06.2023, тобто після вчинення спірних дій.

Оскільки суд встановив, що позивач має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд робить висновок, що відповідач протиправно відмовив у наданні відстрочки від призову за мобілізацією.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження», суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зауважує, що під час розгляду заяви позивача від 25.05.2023, Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, що додані до заяви, які суд визнав протиправними, а відтак суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень

Отже, похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в особі його керівника, надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» належать до задоволення як похідні шляхом зобов`язання Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Також, ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову.

В матеріалах справи міститься квитанція від 27.06.2023 (а.с.28) про сплату позивачем судового збору у сумі 1073,60 грн.

Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн, що була сплачена позивачем при поданні позовної заяви.

В прохальній частині позову позивач просить суд встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення.

Приписами 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання даного рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Стягнути з Подільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач Подільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (66302, м. Подільськ, вул. В.Деповська, 98, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА