Справа № 500/2862/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2862/23

10 серпня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладене в листі від 28.04.2023 №2630-2641/М-02/8-1900/23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до стажу на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 08 років 07 місяців 02 дні стажу роботи, а саме: частину періоду роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів з 15.09.1987 по 05.07.1993 тривалістю 05 років 00 місяців 00 днів, половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. І. Франка тривалістю 02 роки 05 місяців 13 днів та 01 рік 01 місяць 20 днів військової служби у лавах Радянській Армії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 03.03.2023 перерахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із врахуванням стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тривалістю 38 років 03 місяці 00 днів з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя №105/0/15-23 від 21.02.2023 позивача звільнення з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача, складеного Тернопільським апеляційним судом, загальний стаж становить 37 років 10 місяців 24 дні.

06 квітня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Листом від 28.04.2023 відповідач відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку, покликаючись на те, що довічне грошове утримання позивачу призначено у розмірі 68% заробітної плати працюючого судді, а при обчисленні розміру довічного грошового утримання відповідачем враховано лише стаж роботи безпосередньо на посаді судді.

На переконання позивача, йому протиправно не зараховано окремі періоди страхового стажу, які мали б зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, зокрема: половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка, військова служба у лавах Радянській Армії, а також частина періоду роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів, а саме: з 15.09.1987 по 05.07.1993 тривалістю 05 років 00 місяців 00 днів.

На думку позивача, такі дії відповідача суперечить вимогам законодавства щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до норм, які діяли на день призначення особи суддею. Відповідачем не враховані положення частини першої статті 7, частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 (далі - Закон №2862-ХІІ), чинні на час обрання позивача на посаду судді, абзац другий статті 1 Указу Президента України №584/1995 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», положення пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 №865, а також судову практика Верховного Суду в цій категорії справ.

Позивач вказує на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській щодо незарахування до його стажу роботи на посаді судді вказаних періодів, що відповідно впливає на розмір довічного грошового утримання, з огляду на що просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

27.06.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що стаж роботи на посаді судді позивача визначався відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VIII). Відповідно до вимог вказаної норми відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді часу навчання у вищому юридичному навчальному закладі, період строкової військової служби і частину стажу роботи адвокатом.

На переконання відповідача, відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визначений вірно та відповідно до наявного стажу роботу на посаді судді, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог (арк. справи 35-38).

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування в основній щорічної відпустки головуючої судді у даній справі, в порядку черговості.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 16.11.1979 по 28.07.1980, в тому числі з 27.02.1980 по 15.05.1980 - на території Демократичної Республіки Афганістан, брав участь в бойових діях, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 (арк. справи 17-19), військового квитка НОМЕР_2 з обліково послужною карткою (арк. справи 22-26) та посвідченням особи з інвалідністю третьої групи внаслідок війни Серії НОМЕР_3 (арк. справи 28).

Згідно з дипломом серії НОМЕР_4 від 27 червня 1986 року та записів №8, №9 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у період із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року навчався за денною формою у Львівському ордені Леніна державного університету імені Івана Франка, спеціальність «правознавство», кваліфікація «юрист» (арк. справи 20).

Також, записами трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується, що 15.09.1987 позивач зарахований в члени Тернопільської обласної колегії адвокатів і направлений на роботу в Тернопільську міську юридичну консультацію в якості адвоката (запис №10). Відповідно до запису №11 трудової книжки серії НОМЕР_1 05.07.1993 позивача відраховано з членів Тернопільської обласної колегії адвокатів у зв`язку із обранням суддею Тернопільського обласного суду.

Постановою Верховної Ради України №3343-ХІІ від 30.06.1993, позивача обрано суддею Тернопільського обласного суду та з 05.07.1993 зараховано в штат Тернопільського обласного суду на посаду судді обласного суду в судову колегію по цивільних справах (запис №12 трудової книжки серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) №105/0/15-23 від 21.02.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку» - позивача звільнено з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку із подання заяви про відставку (арк. справи 11).

Наказом голови Тернопільського апеляційного суду від 02.03.2023 №35/к/тр-к «Про відрахування ОСОБА_1 зі штату Тернопільського апеляційного суду» позивача відраховано із штату Тернопільського апеляційного суду, з 02.03.2023 (арк. справи 12).

Так, Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.03.2023 №02-25/24/2023, який видано Тернопільським апеляційним судом, зазначено місця роботи та займані посади позивача, з відповідним розрахунком того трудового стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці загальною тривалістю 37 років 10 місяців 24 дні (арк. справи 13)

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що починаючи з 03.03.2023, позивачу виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402 VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», з розрахунку стажу роботи 29 років 07 місяців 29 днів, в розміри 68 відсотків суддівської винагороди.

Як слідує з Розрахунку стажу позивача (форма РС-право, арк. справи 16), при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до стажу роботи судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання не зараховано половини строку навчання у вищому навчальному закладі, період служби в рядах Радянської Армії та період роботи адвокатом в Тернопільській обласній колегії адвокатів з15.09.1987 по 01.07.1993.

Позивач, 06.04.2023, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, у якій просив провести перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді з урахуванням половини строку навчання у вищому навчальному закладі, період служби в рядах Радянської Армії та період роботи адвокатом в Тернопільській обласній колегії адвокатів з15.09.1987 по 01.07.1993 (арк. справи 14).

Листом №2630-2641/М-02/8-1900/23 від 28.04.2023, відповідач повідомив позивачу, що застосування норм статті 137 Закону №1402 при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання судді у відставці не передбачено, а тому відповідач вказав, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить 29 років 07 місяців 29 днів, то розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 68 відсотків суддівської винагороди, а правові підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - відсутні (арк. справи 15).

Не погодившись із відповідним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VIII).

Так, частиною першою статті 116 Закону №1402 визначено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, - має право подати заяву про відставку.

В свою чергу, стаття 137 Закону №1402, передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних суді з України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзац 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402, визначає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2447-VIII, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Позивача постановою Верховної Ради України №3343-ХІІ від 30.06.1993 обрано суддею Тернопільського обласного суду та з 05.07.1993 зараховано в штат Тернопільського обласного суду на посаду судді обласного суду в судову колегію по цивільних справах.

На дату призначення позивача на посаду судді, порядок призначення, в тому числі, визначення стажу, який давав право бути призначеним суддею, станом на 05.07.1993, визначався Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону №2862-ХІІ (в редакції станом на дату призначення позивача судде обласного суду) суддею Верховного Суду Республіки Крим, обласного, Київського і Севастопольського міських, військового суду регіону і Військово-Морських Сил України міг бути громадянин України, який досяг на день обрання 30 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менш як п`ять років, в тому числі не менш як три роки на посаді судді.

Так, з урахуванням вимог статті 7 Закону №2862-ХІІ (в редакції станом на дату призначення позивача судде обласного суду), зокрема, в частині стажу роботи за спеціальністю, та згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 ОСОБА_1 до стажу роботи за спеціальністю, який дав право на призначення позивача суддею обласного суду зараховано періоди роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів з 15.09.1987 по 05.07.1993 (записи №10, №11) та який вказано і у Розрахунку стажу судді від 02.03.2023 №02-25/24/2023.

За наведених обставин, зважаючи на приписи частини другої статті 137 Закону №1402, суд дійшов висновку, що до стажу роботи на посаді судді, який надає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) позивача, вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді, а саме періоди роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів з 15.09.1987 по 05.07.1993.

Аналогічні за змістом висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18, постановах Верховного Суду від 08.09.2022 у справі №380/10696/21, від 13.04.2022 у справі №420/1840/20, від 23.06.2022 у справі № 240/21282/20 тощо).

Щодо періоду служби в рядах Радянської Армії, суд зазначає, що частиною другою статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Аналогічні положення викладено в пункті 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393).

Пункт 3 вказаної постанови передбачає зарахування на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, періоду участі у бойових діях у воєнний час як один місяць служби за три місяці.

Постановою Центрального комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року №59-27 передбачено зараховування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці часу служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні.

Відповідно до матеріалів справи позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 16.11.1979 по 28.07.1980, в тому числі з 27.02.1980 по 15.05.1980 - на території Демократичної Республіки Афганістан, брав участь в бойових діях, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 (арк. справи 17-19), військового квитка НОМЕР_2 з обліково послужною карткою (арк. справи 22-26) та посвідченням особи з інвалідністю третьої групи внаслідок війни Серії НОМЕР_3 (арк. справи 28).

За наведених обставин справи, зважаючи нормативно встановлене пільгове зарахування особам служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, суд дійшов висновку, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає зарахуванню період проходження ним військової служби у Збройних Силах СРСР, зокрема: з 16.11.1979 по 28.07.1980, при цьому, суд зазначає, що період проходження військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан, підлягає зарахуванню в пільговому розрахунку (один місяць служби дорівнює трьом місяцям служби в діючій армії).

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 7 червня 2018 року, прийнятій у справі №800/517/17.

Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половини навчання у вищому учбовому закладі, суд зазначає наступне.

Згідно диплому і записів у трудовій книжці позивача встановлено, що позивач навчався за денною формою навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року, спеціальність «правознавство», кваліфікація «юрист».

Після закінчення юридичного інституту позивача зараховано в члени Тернопільської обласної колегії адвокатів і направлений на роботу в Тернопільську міську юридичну консультацію в якості адвоката (запис №10). Відповідно до запису №11 трудової книжки серії НОМЕР_1 05.07.1993 позивача відраховано з членів Тернопільської обласної колегії адвокатів у зв`язку із обранням суддею Тернопільського обласного суду.

У Розрахунку стажу, виданого позивачу для пред`явлення до органів ПФУ для призначення довічного утримання судді у відставці, зазначено про врахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка (2 роки 06 місяців 14 днів).

Згідно статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» - до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Дана норма втратила чинність 20 березня 2008 року, але була чинною на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, тому є застосовною у випадку з позивачем.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року, тобто вже після набуття позивачем суддівського стажу не менше 10 років і після набуття позивачем права на відставку), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" від 10.07.1995, тому даний Указ Президента був обов`язковим для виконання в Україні на рівні з законами.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Перехідні положення Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 у справі №607/8146/17 (у подібних правовідносинах) зробив висновок, що, задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції правильно виходили з того, що відповідачем при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не враховано половину строку навчання у вищому учбовому закладі. У постанові Верховний Суд зазначив, що з огляду на положення зазначених актів та наявний у позивача стаж роботи на посаді судді понад 10 років, до стажу роботи, що дає позивачеві право на відставку і довічне утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання в юридичній академії.

У постанові від 20.04.2021 у справі №344/5707/19 та у постанові від 14.05.2021 у справі №592/3354/17 Верховний Суд зробив висновок про необхідність зарахування половини строку навчання у вищому юридичному учбовому закладі на денній формі навчання до стажу, який враховується для набуття права на відставку і при обчисленні розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині обґрунтовані і до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється довічне грошове утримання судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання позивача у вищому юридичному учбовому закладі у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року (денна форма навчання).

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 03.03.2023 безпідставно не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

При визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач був призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIIІ, а тому норми Закону №1402-VIIІ, щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача застосовуватись не можуть.

Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідач невірно визначив стаж роботи позивача на посаді судді, що призвело до невірного визначення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується судді у відставці, з огляду на що до задоволення підлягає і похідна позовна вимога про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03 березня 2023 року з врахуванням стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, дослідженого в межах даної судової справи.

За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, а також докази надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, суд дійшов висновку, що підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладене в листі від 28.04.2023 №2630-2641/М-02/8-1900/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року, період роботи адвокатом зз 15 вересня 1987 року по 05 липня 1993 року та період служби в лавах Радянської Армії з 16.11.1979 по 28.07.1980.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03.03.2023 з врахуванням стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року, період роботи адвокатом з 15 вересня 1987 року по 05 липня 1993 року та період служби в лавах Радянської Армії з 16.11.1979 по 28.07.1980, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.