Справа № 200/2831/23
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 року Справа№200/2831/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

08 червня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (трек АТ «Укрпошта» 464) звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом (позов зареєстрований в суді 21 червня 2023 року), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення його за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Також просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 600 грн.

Позов обґрунтовував тим, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час у відповідача.

25 квітня 2023 року звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю (інвалідність III групи). До рапорту додав документи, що підтверджують підстави звільнення.

Рапорт відповідачем зареєстрований 25 квітня 2023 року за вх. №9. Проте відповідач без прийняття наказу 22 травня 2023 року вручив позивачу рапорт з відміткою (написом) на ньому: «Не прийнято позитивного рішення згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. 26 п. 2 ч. 4».

Адвокатські запити до Міністерства оборони України від 03 травня 2023 року №34 та №36 (в запитах зроблено описку в частині дати запитів помилково зазначено «від 05 травня 2023 року») з проханням надати інформацію про актуальну поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 , інформацію про результати розгляду відповідачем рапорту позивача про звільнення та надати завірену копію рішення Військової частини НОМЕР_1 , що прийнято за результатом розгляду цього рапорту (що 04 травня 2023 року направлені на електронну адресу Міністерства та 25 травня 2023 року на поштову адресу) не призвели до бажаного результату - відповіді не надійшли.

На звернення за відповідними контактними номерами телефонів Міністерства оборони України повідомлено, що запити надійшли, але їх направлено до Генерального Штабу для виконання.

Вважав, що не звільненням позивача з військової служби відповідачем допущено протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

25 квітня 2023 року він подав по команді рапорт на звільнення його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Рапорт прийнято та зареєстровано стройової частиною в той же день.

Рапорт розглянуто командуванням військової частини та прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту, про що зроблено відповідну відмітку на ньому: «Не прийнято позитивного рішення згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. 26 п. 2 ч. 4». Підставою для відмови стало те, що позивачем не додано документів на підтвердження того, що його дружина є особою із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Так, відповідно до висновку МСЕК Серії 12ААГ №032976 від 07 листопада 2022 року дружина позивача є особою із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи. Свідоцтво не має зауважень щодо необхідності здійснення постійного догляду за особою. Єдине обмеження це протипоказано помірне (значне) фізичне навантаження, шкідливі умови праці.

Будь-яких інших документів на підтвердження підстав для звільнення з військової служби до рапорту додано не було.

Рішення командування про відмову в задоволенні рапорту позивачу доведено його безпосереднім командиром, що підтверджується самим позивачем у позовній заяві. У випадку відмови у задоволенні рапорту військовослужбовця наказ командуванням не приймається. Відповідний наказ приймається у випадку прийняття рішення про звільнення військовослужбовця.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав письмові пояснення, якими підтримав доводи позовної заяви. Просив задовольнити позов.

Також представник позивача (адвокат) подав заперечення, в яких просив повернути представнику Військової частини НОМЕР_1 відзив на позовну заяву, оскільки він не містить ні власноручного, ні електронного підпису представника.

Проте таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відзив поданий до суду з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відзив отриманий позивачем, зокрема по електронній пошті. Обставин, що не дають можливості його розглянути та були би підставою для його повернення без розгляду (ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України), не встановлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05 травня 2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час у Військовій частині НОМЕР_1 у званні солдата на посаді механіка-водія 2 відділення інженерних загороджень взводу інженерних загороджень інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 (повістка Жмеринського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки; витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 05 серпня 2022 року № 218).

25 квітня 2023 року позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Також просив документи для постановки на військовий облік направити до Жмеринського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

До рапорту додав документи, що підтверджують підстави звільнення, а саме:

- завірену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , що видане 03 березня 2017 року та підтверджує те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис №2;

- завірену копію довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ №032976 від 07 листопада 2022 року, що виданий ОСОБА_3 МСЕК Жмеринської міської ради, в якій зазначено, що вона є особою з інвалідністю III групи;

- завірену копію посвідчення серії НОМЕР_4 , що видане 30 серпня 2018 року РУСЗН Жмеринської районної державної адміністрації ОСОБА_3 як особі з інвалідністю III групи;

- завірену копію витягу від 28 лютого 2023 року №144 з реєстру територіальної громади;

- копії паспортів: свого та дружини.

Рапорт містив погодження тимчасово виконуючого обов`язки командира групи інженерного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 у вигляді його клопотання на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 по суті рапорту позивача.

Рапорт відповідачем зареєстрований в той же день - 25 квітня 2023 року.

Наказу щодо вказаного рапорту прийнято не було.

22 травня 2023 року позивачу вручили поданий ним рапорт з відміткою (написом) на ньому: «Не прийнято позитивного рішення згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. 26 п. 2 ч. 4».

Як пояснив відповідач у відзиві, рапорт розглянуто командуванням військової частини та прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту, про що зроблено відповідну відмітку на ньому.

Адвокатські запити до Міністерства оборони України від 03 травня 2023 року №34 та №36 (в запитах зроблено описку в частині дати запитів помилково зазначено «від 05 травня 2023 року») з проханням надати інформацію про актуальну поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 , інформацію про результати розгляду відповідачем рапорту позивача про звільнення та надати завірену копію рішення Військової частини НОМЕР_1 , що прийнято за результатом розгляду цього рапорту (що 04 травня 2023 року направлені на електронну адресу Міністерства та 25 травня 2023 року на поштову адресу) не призвели до бажаного результату - відповіді не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

З 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє і натепер.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 6 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Видами військової служби, є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Питання звільнення з військової служби врегульовано ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану - через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) як у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Системний аналіз абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 цього Закону дає підстави для висновку про те, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються через такі сімейні обставини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) з таких підстав:

1) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю незалежно від групи інвалідності (адже про інше не сказано);

2 у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи;

3) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та наявністю одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Посилання відповідача на те, що однією з умов для звільнення військовослужбовця через сімейні обставини або інші поважні причини на підставі зазначених норм є наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II (але не ІІІ) групи, - є неприйнятними, оскільки суперечать положенням абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Адже якщо б законодавець визначив саме таку умову для звільнення, як вважав відповідач, то він би прописав наступну норму:

1-ий варіант: «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи», або

2-ий варіант: «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи».

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до пп. 2 п. 225 розд. XII «Звільнення з військової служби» цього Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 розд. XII цього Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення (що регулює припинення (розірвання) контракту) рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п. 241 розд. XII цього Положення).

Судом встановлено, що позивач: 1) є військовослужбовцем, який проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 2) має дружину із числа осіб з інвалідністю; 3) не бажає продовжувати військову службу, про що подав відповідний рапорт про звільнення.

Отже, позивач мав право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», і умови для прийняття позитивного наказу про звільнення ним були дотримані.

Проте відповідачем такий наказ прийнято не було, чим щодо позивача допущено протиправну бездіяльність.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який гарантував би повне їх відновлення (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач подав заяву, в якій просив стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 1074 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 600 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 134 вказаного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. зазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Верховний Суд в постановах від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20, 21.01.2021 року в справі № 120/3929/19-а звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний правовий висновок викладений також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Згідно з правилами оцінки доказів, що встановлені ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем до суду подані: договір від 02 травня 2023 року № 33 про надання правової (правничої) допомоги (згідно з п. 3.2 якого вартість послуг оформляється через додаткову угоду та підтверджується розрахунком); додаток № 1 до вказаного договору додаткова угода від 02 травня 2023 року (згідно з п.п. 2, 5 якого норма години праці адвоката становить 1 200 грн., розрахунок проводиться в безготівковому порядку); акт наданих послуг правової допомоги від 01 червня 2023 року (який містить детальний опис наданих послуг, відповідно до якого адвокат надав позивачу правову допомогу та юридичний супровід в даній справі із розрахунку одна година роботи адвоката становить 1 200 грн., загальна кількість годин - 13, а саме: консультація, вивчення документів, укладення договору про надання правової допомоги протягом 2 годин суму 2400 грн.; адвокатський запит від 05 травня 2023 року № 34 до Міністерства оборони України; контроль за виконанням вимог закону щодо своєчасного отримання відповіді протягом 2 годин на суму 2400 грн.; адвокатський запит від 05 травня 2023 року № 36 до Міністерства оборони України; контроль за виконанням вимог закону щодо своєчасного отримання відповіді протягом 2 годин на суму 2400 грн.; підготовка та подання позовної заяви з додатками, підготовка актуальної судової практики в аналогічних спорах протягом 7 годин на суму 8400 грн.; всього на загальну суму 15 600 грн.); ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Витрати за надану професійну правничу допомогу в сумі 15 600 грн. позивачем оплачені, що підтверджується платіжною інструкцією від 07 червня 2023 року.

Суд не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих адвокатом послуг), що погоджені сторонами договору в підписаних на виконання договору документах.

Разом з тим, враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі процесуальні правила оцінки доказів, правову позицію Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, а також принцип співмірності, критерій розумності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу і фінансовий стан обох сторін, один з яких є суб`єктом владних повноважень, який виконує важливі завдання, пов`язані із введенням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, який діє і натепер (Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ), на що потребує додаткового фінансування з Державного бюджету України (на відміну від мирного часу), суд вважає за необхідне зменшити вартість витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, предмет спору у цій справі не є складним, не містить багато спірних правовідносин, не потребує складних правових досліджень, вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу великої кількості первинних документів, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Враховуючи зазначене, правило щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу поширюється на суму таких витрат, яка з урахуванням наведеної позиції суду становить 3000 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судові витрати позивача у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 32, 139, 243 246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за його рапортом, що поданий 25 квітня 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, через сімейні обставини у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, за його рапортом, що поданий 25 квітня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 10 серпня 2023 року.

Суддя Т.В. Логойда