Справа № 640/1251/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1251/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Карпушової О.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2018 року №, №, № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 протиправно нараховано податкові зобов`язання згідно податкових повідомлень-рішень від 24.07.2018 року №, №, № та № та застосовано штрафні санкції на підставі необґрунтованого висновку акту перевірки від 27.06.2018 року №298/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 про отримання позивачем у 2016 році доходу у розмірі 387 709,28 грн за ознакою 126 оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором згідно інформації листа ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 29.06.2017 року №3064/0901-3БТ.

Позивач вважає, що вказана сума не є доходом, адже це анульована кредитна заборгованість згідно договору від 25.05.2016 року про прощення частини боргу за кредитним договором від 22.01.2008 року №286-002/08Р, на який поширюються положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно якого така сума не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Крім того, позивач зауважував, що за кредитним договором з ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» отримана сума в розмірі 24 330 Євро, що станом на 22.01.2008 року склало 177 852,3 грн. На дату прощення боргу позивач повернув банку борг у розмірі 10 517,44 Євро, що в гривневому еквіваленті склало 193 540,79 грн. Тобто, на дату прощення боргу по тілу кредиту вже було сплачено більше грошових коштів, ніж отримано по кредиту. Таким чином, відсутня дохідна частина, яка збільшує загальний майновий стан позивача і дає додаткове благо, відповідно, сума прощеного боргу згідно із підпунктом 165.1.49 пункту 165.1 статті 165 ПК України є іншим доходом, який не включається до складу оподатковуваного доходу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.07.2018 року №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за встановленими обставинами справи позивачу анульовано (прощено) основну суму боргу (кредиту), а не суму різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, тому з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального річного оподатковуваного доходу позивача. Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, обрахованих з суми анульованого кредитором основного боргу, що свідчить про правомірність податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 року № та №.

Крім того, судом встановлено, що позивач отримав у 2016 році оподатковуваний дохід, однак до 01.05.2017 року не подав річну декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, що свідчить про правомірність та відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2018 року №.

Разом з цим, суд першої інстанції зазначив в рішенні, що ні ПК України, ні жодним іншим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку щодо ведення книги обліку доходів і витрат фізичними особами, які не зареєстровані як фізичні особи-підприємці. З урахуванням наведеного суд вважав необґрунтованим висновок відповідача про порушення позивачем пункту 85.2 статті 85 ПК України шляхом ненадання на перевірку книги обліку доходів і витрат, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 24.07.2018 року №.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Разом з цим, з апеляційної скарги вбачається, що Головне управління ДПС у місті Києві не погоджується з рішенням суду першої інстанції саме в частині задоволених позовних вимог - щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2018 року №.

В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 24.07.2018 року № про застосування до позивача штрафу в сумі 510 грн. на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК України за порушення пункту 85.2 статті 85 ПК України слугував висновок про ненадання позивачем на перевірку книги обліку доходів і витрат для визначення сум загального річного оподатковуваного доходу. Апелянт вказує, що відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 22.01.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено кредитний договір №286-002/08Р на суму 24 330 Євро, що станом на 22.01.2008 рік склало 177 852,3 грн.

25.05.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором від 22.01.2008 року №286-002/08Р.

Згідно пункту 1 договору від 25.05.2016 року заборгованість позичальника за кредитним договором від 22.01.2008 року №286-002/08Р станом на 25.05.2016 рік складає 25 113,75 Євро, з яких 18609,09 Євро - непогашений кредит, 6504,66 Євро - несплачені відсотки.

У пункті 3 договору від 25.05.2016 року позичальник взяв на себе зобов`язання у строк до 25.05.2016 року погасити заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 301,19 Євро.

Відповідно до пункту 4 договору від 25.05.2016 року загальний розмір заборгованості, яка підлягає спрощенню, за умови виконання Позичальником зобов`язань за пунктом 3 Договору становить 13 812,56 Євро, що за курсом НБУ на дату укладення цього договору в еквіваленті складає 387 709,28 грн, з якої згідно підпункту 4.1 пункту 4 договору від 25.05.2016 року заборгованість за кредитом становить 13 812,56 Євро, що за курсом НБУ на дату укладення цього договору в еквіваленті складає 387 709,28 грн.

У пункті 12 договору про прощення частини боргу за кредитним договором від 22.01.2008 року №286-002/08Р зазначено, що шляхом підписання даного Договору позичальник вважається повідомлений відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України про прощення Банком частини заборгованості за кредитом (основної суми боргу) в розмірі, визначеному в підпункті 4.1 даного Договору. Також зазначено, що позичальнику відомо, що Банком буде повідомлено органам ДФС України про прощення заборгованості за кредитом (основної суми боргу) шляхом включення суми прощеної заборгованості за кредитом до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь Позичальника, за підсумками періоду, у якому такий борг прощенно.

ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» подано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за ІІ квартал 2016 року, в якому відображено нарахований та виплачений позивачу дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) у сумі 387 709,28 грн.

У відповідь на лист ГУ ДФС у м. Києві від 13.06.2017 року №16129/10/26-15-13-04-16 ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» направлено до ГУ ДФС у м. Києві листа ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 29.06.2017 року №3064/0901-3БТ, у якому повідомлено щодо виплати доходу ОСОБА_1 .

У період з 18.06.2018 року по 22.06.2018 року посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 рік.

За результатом перевірки складено акт від 27.06.2018 №298/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , у якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

- пункту 179.1 статті 179 ПК України, з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік;

- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, з урахуванням вимог підпункту «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2016 рік у сумі 387 709,28 грн та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 69 787,67 грн;

- пунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, не утримано та не сплачено до бюджету податкові зобов`язання з військового збору за 2016 рік в сумі 5 815,64 грн.

24.07.2018 року на підставі вказаних висновків перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу донараховано податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 69 787,67 грн та застосовано штраф у сумі 17 446,92 грн;

- №, яким до позивача за порушення підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, та на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК України застосовано штраф у сумі 510 грн;

- №, яким до позивача за порушення пункту 179.1 статті 179 ПК України, з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, та на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України застосовано штраф у сумі 170 грн;

- №, яким позивачу донараховано податкове зобов`язання з військового збору в сумі 5 815,64 грн та застосовано штраф у сумі 1 453,91 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку розглядуваним правовідносинам в частині оскаржуваного податкового повідомлення рішення, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Як визначено п.75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 Кодексу документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Як вбачається зі змісту вимог пп.78.1.2 п.78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

При оцінці правомірності прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення - рішення від 24.07.2018 року №, яким позивачу нараховані штрафні санкції у сумі 510 грн., суд виходив з наступного.

За змістом норм п. 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронній формі, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.

Для проведення електронної перевірки платник податків забезпечує подання до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб документів, які відповідно до цього Кодексу пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів(якщо такі документи створюються таким платником податків в електронній формі та зберігаються на машинних носіях інформації). Загальний формат та порядок подання такої інформації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З тексту акта перевірки та апеляційної скарги суд встановив, що штрафні санкції у розмірі 510 грн. були застосовані контролюючим органом до позивача у зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 до перевірки Книги обліку доходів і витрат.

У контексті з наведеним суд враховує те, що за змістом норм п. 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані, зокрема:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим. На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

При цьому, відповідно до п. 177.10 статті 177 ПК України обов`язок щодо ведення книги обліку доходів і витрат встановлений цим Кодексом лише для фізичних осіб - підприємців.

У даному випадку, як вбачається з тексту акта перевірки, ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року перебував на податковому обліку в органі ДФС як фізична особа, а не особа зі статусом підприємця.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що жодним іншим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку щодо ведення Книгу обліку доходів і витрат фізичними особами які не зареєстровані як фізичні особи-підприємці.

Таким чином, висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, пп. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК України у зв`язку із неподанням ним до перевірки книги обліку доходів і витрат не відповідають дійсним обставинам справи, а тому є безпідставними. Наведене, у свою чергу, свідчить про протиправність прийнятого ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 24.07.2018 року № та необхідність скасування такого у судовому порядку.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні наданим у відзиві до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Відтак, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення в частині даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 серпня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев