Справа № 363/3538/23
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

09.08.23 363/3538/23
РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань - Матвєєвої Ю.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кручок Наталія Валеріївна, до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кручок Наталія Валеріївна, звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Зазначену постанову ОСОБА_1 вважає протиправною та необґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього - закриттю. На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 зазначив, що 08.05.2023 року постановою Вишгородського районного суду Київської області його - ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Не погоджуючись з даною постановою, захисником ОСОБА_1 адвокатом Кручок Н.В. було подано апеляційну скаргу на вказане судове рішення до Київського апеляційного суду. 01 червня 2023 року вказана апеляційна скарга разом з матеріалами справи про адміністративне правопорушення були направлені судом першої інстанції до Київського апеляційного суду. Зазначені відомості також були зафіксовані та доступні до вільного відображення на веб-порталі судової влади України у розділі «Стан розгляду справ».

Не зважаючи на подання апеляційної скарги, наявність відкритих відомостей щодо оскарження позивачем постанови суду першої інстанції, 23 червня 2023 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, за результатами чого відносно нього було винесено спірну постанову серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Однак при винесенні спірної постанови працівники поліції неповністю з`ясували та встановили всі обставини, що мають значення для справи, зробили висновки, що не відповідають фактичним обставинам, не звернули уваги на доводи ОСОБА_1 щодо подання ним апеляційної скарги на судове рішення, на підставі якого його було позбавлено права керування транспортними засобами, внаслідок чого працівниками поліції було допущено ряд суттєвих порушень у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, що свідчить про протиправність та необґрунтованість винесеної постанови.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив вищезазначену постанову працівників поліції скасувати та закрити відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.07.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі. У встановлений судом строк зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви були усунені ОСОБА_1 шляхом подачі до суду уточненої редакції адміністративного позову та додатків до нього.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.07.2023 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву, а також для подання учасниками справи заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження чи заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалу суду від 10.07.2023 року про відкриття провадження по справі представник позивача - адвокат Кручок Н.В. отримала 11.07.2023 року на свою електронну адресу, яку було особисто вказано у матеріалах справи. Копію ухвали суду від 10.07.2023 року засобами поштового зв`язку також було направлено позивачу за адресою, що була вказана ним у матеріалах справи. У встановлений судом строк від сторони позивача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані через підсистему Електронний суд не надходило жодних заяв по суті справи, заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження чи заяв про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Натомість 03 серпня 2023 року через канцелярію до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Кручок Н.В., в якому було зазначено, що 01 серпня 2023 року в Київському апеляційному суді відбувся розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2023 року у справі № 363/2280/23, за результатами чого постанову суду першої інстанції від 08.05.2023 року скасовано, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. З урахуванням цього у своєму клопотанні представник позивача - адвокат Кручок Н.В. просила долучити копію постанови суду апеляційної інстанції до матеріалів даної адміністративної справи.

Клопотання сторони позивача було задоволено, копію постанови суду апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи.

У свою чергу ухвала суду від 10.07.2023 року про відкриття провадження по справі направлялася відповідачу засобами автоматизованої системи документообігу суду на його офіційну електронну адресу, в особистий Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а також засобами поштового зв`язку. Додатково в Електронний кабінет відповідача разом з ухвалою від 10.07.2023 року було направлено скановані копії матеріалів справи (уточненої позовної заяви та додатків до неї).

Згідно наявних у матеріалах справи довідок, сформованих за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, на офіційну електронну адресу відповідача ухвала суду від 10.07.2023 року про відкриття провадження була доставлена 11.07.2023 року. У цей же день засобами автоматизованої системи документообігу суду на офіційну електронну адресу відповідача були доставлені скановані копії матеріалів адміністративної справи. Також, 13 липня 2023 року в Електронний кабінет відповідача було доставлено скановані копії матеріалів адміністративної справи, а 14.07.2023 року в Електронний кабінет відповідача було доставлено ухвалу суду від 10.07.2023 року про відкриття провадження по справі.

Згідно наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення копію ухвали про відкриття провадження по справі разом з копією адміністративного позову і додатків до нього було отримано представником відповідача 17.07.2023 року.

У той же час станом на 09.08.2023 року, тобто після закінчення строків, встановлених судом в ухвалі від 10.07.2023 року, від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані через підсистему Електронний суд не надходило жодних процесуальних документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи, що у встановлений судом строк ані від позивача, ані від відповідача не надійшло жодних процесуальних документів, які стосуються суті адміністративної справи, то суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на те, що у встановлений судом строк ані від позивача, ані від відповідача до суду не надходило заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження чи заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС - місцем загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом встановлено, що 23 червня 2023 року інспектором Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції Велігорським Олегом Вікторовичем було винесено постанову серії ЕАС № 7218152 відносно ОСОБА_1 . Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною, то звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, Суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

Положення щодо розгляду справ відповідних категорій містяться у ст. 286 КАС, відповідно до ч. 1 якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У цей же час відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року була винесена інспектором Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції Велігорським Олегом Вікторовичем як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 4 ст. 126 КУпАП та відповідно до ст.222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Відповідно до ст. 245 КУпАП - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього Суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вищезазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Зазначені докази відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідним вказати на наступні обставини.

Судом встановлено, що спірна постанова серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року винесена відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом того, що 23 червня 2023 року о 18 годині 04 хв. у смт. Димер по вул. 40 років Жовтня, ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 , будучи при цьому позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2023 року.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України зазначається, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, визначальною умовою допуску осіб до здійснення керування транспортними засобами є наявність у них права керування транспортними засобами, що засвідчується спеціально-дозвільним документом, зокрема, посвідченням водія.

У зв`язку з цим у підпункті а п. 2.1 ПДР України встановлюється, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Системний аналіз вказаних нормативних приписів дає можливість констатувати наявність законодавчої заборони здійснення керування транспортними засобами за відсутності права керування транспортними засобами відповідної категорії.

Порушення вказаної заборони тягне за собою адміністративну відповідальність, що передбачена положеннями ч. 2 та ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У свою чергу у ч. 4 ст. 126 КУпАП встановлюється адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Аналіз складу вказаного адміністративного правопорушення дає можливість зробити висновок, що об`єктивна сторона правопорушення передбачає наявність суспільно-шкідливого діяння у виді здійснення керування транспортним засобам, а суб`єктом цього правопорушення є спеціальним - особа, яка позбавлена права керування транспортними засобами. Тобто, спеціальність суб`єкта правопорушення підкреслюється тим, що вказана особа у встановленому законодавством порядку зазнала впливу негативних наслідків особистого характеру у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зокрема, як результат накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП може мати місце тоді і лише тоді, коли в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою (органом влади), що здійснює таке провадження, за результатами повного, об`єктивного та всебічного розгляду на підставі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів будуть зроблені категоричні висновки, що особа, яка позбавлена права керування транспортними засобами, на порушення вимог чинного законодавства здійснювала керування транспортним засобом. Відсутність хоча б одного з названих елементів (керування або факт позбавлення права керування транспортними засобами) виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

За допомогою засобів автоматизованої системи документообігу та з пояснень сторони позивача судом встановлено, що у провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебувала справа про адміністративне правопорушення № 363/2280/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За результатами розгляду даної справи 08.05.2023 року Вишгородським районним судом Київської області було винесено постанову, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами. Вказана постанова, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами, набрала законної сили 19.05.2023 року.

Після цього 31 травня 2023 року у Вишгородському районному суді Київської області було зареєстровано апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кручок Н.В. на постанову суду від 08.05.2203 року. Апеляційну скаргу разом з матеріалами справи про адміністративне правопорушення направлено до Київського апеляційного суду 01.06.2023 року.

У свою чергу 14 червня 2023 року Київським апеляційним судом було винесено постанову, якою апеляційну скаргу повернуто захиснику - адвокату Кручок Н.В. у зв`язку з відсутністю у матеріалах скарги та справи про адміністративне правопорушення документів, що підтверджують її повноваження як захисника. Матеріали справи про адміністративне правопорушення разом з постановою суду апеляційної інстанції повернулися до Вишгородського районного суду Київської області 03.07.2023 року.

У подальшому, тобто після повернення апеляційної скарги, а саме - 23 червня 2023 року, відносно ОСОБА_1 було винесено спірну постанову серії ЕАС № 7218152, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, тобто за здійснення керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування на підставі постанови суду від 08.05.2023 року.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 294 КУпАП слідує, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Таким чином, крім чітко передбачених чинним законодавством винятків, постанова суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення набирає законної сили після десяти днів з дня винесення постанови, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги постанова суду першої інстанції набирає законної сили лише у випадку, якщо за результатами апеляційного провадження постанова була залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. У такому випадку днем набрання постановою суду першої інстанції законної сили є день винесення постанови судом апеляційної інстанції.

З вищевикладеного вбачається, що постанова Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2023 року набрала законної сили 19.05.2023 року. Апеляційна скарга надійшла до суду першої інстанції та була зареєстрована лише 31.05.2023 року, тобто вже після набрання постановою суду законної сили. У цей же час апеляційне провадження не було розпочато судом апеляційної інстанції через неможливість прийняття апеляційної скарги до розгляду, що свідчить про те, що постанова суду від 08.05.2023 року на той момент не була предметом апеляційного розгляду, не переглядалася, не скасовувалася, внаслідок чого це не вплинуло на збереження нею законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Таким чином, після 19.05.2023 року, тобто після набрання законної сили постановою суду від 08.05.2023 року, апеляційне провадження щодо якої не було розпочато, ОСОБА_1 вважався таким, що позбавлений права керування транспортними засобами, а тому відповідно до вимог ПДР України не міг здійснювати керування будь-яким видом транспорту.

Не зважаючи на це, 23 червня 2023 року, тобто у період збереження постановою суду від 08.05.2023 року законної сили, за фактом здійснення ОСОБА_1 керування транспортними засобами, будучи позбавленим права керування, було винесено спірну постанову серії ЕАС № 7218152 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У свою чергу суд звертає увагу, що ключовим принципом, на якому побудована національна система судоустрою, є забезпечення права на апеляційне оскарження. При цьому реалізація права на апеляційне оскарження здійснюється в балансі та з забезпеченням дотримання принципу правової визначеності, що у свою чергу вимагає остаточності та виключності остаточного судового рішення.

Вищезазначене у відповідності до усталеної практики ЄСПЛ означає, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» № 32053/13 та інші рішення).

Таким чином, апеляційний перегляд судового рішення, у тому числі такого, що вже набрало законної сили (у випадках, передбачених законодавством), може здійснюватися лише з метою перевірки законності та обґрунтованості такого судового рішення, виявлення порушень, які могли існувати на момент винесення судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судом з пояснень сторони позивача та даних автоматизованої системи документообігу враховано, що 27 червня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області повторно надійшла та була зареєстрована апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Кручок Н.В. Вказана апеляційна скарга та матеріали справи про адміністративне правопорушення були направлені до суду апеляційної інстанції 11 липня 2023 року.

З долученої стороною позивача до матеріалів справи копії постанови Київського апеляційного суду від 01.08.2023 року у справі № 363/2280/23 слідує, що судом апеляційної інстанції було поновлено строк на подання апеляційної скарги, яку у свою чергу задоволено, а постанову суду від 08.05.2023 року скасовано з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Тобто, у процесі реалізації права ОСОБА_1 на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції виявлено та встановлено порушення судом першої інстанції вимог законодавства, що призвело до скасування остаточного судового рішення, яке до цього набрало законної сили. Вказане позначається на властивостях постанови суду від 08.05.2023 року та на всіх індивідуально-правових актах, що були винесені на підставі цього судового рішення.

У постановах КАС ВС від 19 серпня 2018 року (справа №822/573/17), від 27 листопада 2018 року (справа №805/2601/16-а), від 21 березня 2019 року (справа № 809/531/18), від 4 грудня 2019 року (справа №816/1938/18), від 15.01.2020 року у справі № 820/609/18 та інших було зроблено наступні висновки щодо правомірності індивідуально-правових актів, винесених на підставі остаточного судового рішення, що у подальшому було скасовано:

Така властивість індивідуальних адміністративних актів як їх чинність є необхідною передумовою дії цих актів, яка означає наявність у акта юридичної сили та дає змогу говорити про акт як явище правової дійсності.

Відмінність від встановлення протиправними актів індивідуальної дії та нормативно-правових актів є істотною та полягає, зокрема, в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання протиправним індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий акт, якщо інше не встановлене законом або не застережене судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

У свою чергу, скасування судового рішення свідчить про те, що такий судовий акт втрачає законну силу з моменту його прийняття (постановлення). Відтак акти індивідуальної дії (адміністративні акти), прийняті на підставі скасованого судового рішення, не можуть мати будь-якої юридичної сили з дня їх винесення, адже настання обумовлених вище наслідків зумовлене насамперед тим, що порушення, внаслідок яких судове рішення було визнане незаконними, мали місце вже на час прийняття такого акта.

Відповідно до доктрини з умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованої Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. У рішеннях у справах "Балицький проти України", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України" ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Таким чином, скасування у встановленому законодавством порядку остаточного судового рішення, що на момент перегляду, було підставою для прийняття інших індивідуально-правових актів, зокрема, постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, свідчить не тільки про припинення дії самого рішення суду з моменту його прийняття, оскільки порушення, що стали підставою для скасування, вже були на момент його ухвалення, але і вказує на відсутність правової підстави у всіх інших правових актів, що були прийняті на підставі скасованого судового рішення.

Вказані висновки підпадають під фактичні обставини даної справи, де мало місце винесення спірної постанови серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року на підставі постанови Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2023 року, що у подальшому була скасована за результатами апеляційного перегляду.

Оскільки підставою для винесення спірної постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 була тільки скасована у подальшому постанова суду від 08.05.2023 року, то за таких умов і з урахуванням вищевикладених висновків суд не може констатувати, що спірна постанова серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року характеризується ознаками правомірності, а тому має бути скасована разом з закриттям відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (відсутність у ОСОБА_1 ознак спеціального суб`єкта - особи, що позбавлена права керування транспортними засобами).

Також суд вбачає за доцільне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Однак в межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне. На основі цього суд також приходить до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірність свого рішення, а отже, з урахуванням також вищенаведених обставин та положень законодавства, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що спірна постанова серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП - закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Одночасно з цим суд звертає увагу, що серед іншого стороною позивача у позовній заяві було висловлено прохання щодо застосування такого способу захисту порушеного права як зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. У той же час з приводу зазначеного способу захисту порушеного права в межах даної категорії адміністративних справ суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду адміністративної справи визначається у ч. 2 ст. 245 КАС України. Однак системний аналіз положень ч. 2 ст. 245 КАС України та ч. 1 ст. 5 КАС України дає можливість констатувати, що перелік способів захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права є невичерпним, а сам обраний спосіб порушеного права має відповідати критерію ефективності.

У той же час судом враховано, що положеннями процесуального законодавства передбачено особливі порядки провадження в межах окремих категорій адміністративних прав. Особливий порядок провадження проявляється в різних процесуальних аспектах, одним з яких є специфічні результати розгляду справи, а відповідно і рішення суду за результатами такого розгляду.

Однією з таких категорій справ є справи про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, порядок провадження в якій визначається ст. 286 КАС України.

Зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України вбачається, що за результатами розгляду адміністративного позову в межах даної категорії справ суд може 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеного нормативного припису слідує, що за результатами розгляду адміністративних позов на рішення суб`єкта владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення суд може ухвалити лише одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України. Це у свою чергу свідчить не тільки про вичерпний перелік правового результату розгляду адміністративної справи, але і про вичерпний перелік способів захисту порушеного права в межах даної категорії справи.

Оскільки зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України не вбачається наявність в адміністративного суду в межах даної категорії справ повноважень щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити будь-які дії, то суд приходить до висновку, що скасування спірної постанови разом із закриттям провадження по справі є достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, що свідчить про відсутність необхідності в застосуванні додаткових способів захисту порушеного права.

Крім того суд враховує, що постанова Київського апеляційного суду від 01.08.2023 року, якою постанову суду першої інстанції від 08.05.2023 року скасовано, а провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито, є безумовною підставою для повернення ОСОБА_1 водійського посвідчення разом з правом керування транспортними засобами. Внаслідок чого повернення тимчасового дозволу на керування транспортним засобом вбачається недоцільним та неефективним.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням цього суд приходить до висновку, що компенсація судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, може здійснюватися за умови належного документального підтвердження таких витрат, а також наявності опису виконаних робіт, що дасть суду можливість визначити співмірність таких витрат, а відповідно і питання про їх відшкодування.

У позовній заяві було заявлено вимогу щодо покладення судових витрат на відповідача. При цьому судові витрати складаються з: 1) сплати судового збору у розмірі 536,80 грн. - за подання адміністративного позову та 805,21 грн. - за подання заяви про забезпечення позову; 2) з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Питання повернення сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову було вирішено в ухвалі суду від 04.07.2023 року, де було зроблено висновок, що сплачений судовий збір не підлягає поверненню. Вказана ухвала була отримана учасниками справи, набрала законної сили.

У той же час оцінюючи можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу, що відповідно до долученого до матеріалів справи договору про професійну правничу допомогу сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за представництво інтересів клієнта у суді становить 10 000 грн. (п. 4.2 договору). У той же час вартість підготовки позовної заяви про скасування спірної постанови становить 3000 грн. (п. 4.3 договору). При цьому стороною позивача на виконання вимог процесуального законодавства не надано опису виконаних робіт, чеків (квитанцій) щодо сплати послуг адвоката та інших підтверджуючих документів, на основі яких суд мав би можливість встановити співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на те, що розгляд справи здійснювалася у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, сторона позивача не заперечувала проти вказаного режиму провадження в межах даної адміністративної справи, зважаючи на зміст поданої позовної заяви, кількість та характер доказів в межах даної справи, специфіку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, а також враховуючи, що матеріали справи не містять будь яких документів, щоб підтверджували витрати на правову допомогу, суд приходить до висновку про неспівмірність наведених витрат на професійну правничу допомогу та неможливість їх покладення на відповідача.

У той же час судові витрати по справі становлять 536 грн. 80 коп. та складаються з витрат на сплату судового збору і відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 121, 245, 247 п.1, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, - суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7218152 від 23.06.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108616) понесені судові витрати у загальному розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 );

Представник позивача: Кручок Наталія Валеріївна (07330, Київська область, смт. Димер, вул. Яблунева, буд. 38; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2059 від 24.12.2021 року);

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області (Код ЄДРПОУ - 40108616, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська).

Головуючий суддя О.В. Рукас