Справа № 280/2688/23
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2688/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Сергія Дмитровича

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року (головуючий суддя Прасов О.О.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Лушпієнка М. від 18.05.2022 за №408 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до помічника чергового чергової частини відділення поліції №3 Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Лушпієнка М. від 23.05.2022 за №767о/с «По особовому складу» про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції №3 Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.05.2022 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено Позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: позовної заяви з урахуванням виправлення викладених у позові недоліків, її копій відповідно до кількості відповідачів (третіх осіб); заяви про поновлення строків звернення до адміністративного суду із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку звернення з додаванням документальних доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 05.05.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, з урахуванням виправлення викладених у позові недоліків та її копія. У позовній заяві Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом у цій справі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі №280/2688/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - повернуто Позивачу.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із позовною заявою, встановлений ч. 4 ст. 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», а вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, які зумовили поважність причин пропуску строку звернення до суду у цій справі, а саме не враховано належним чином, що Позивач 26.09.2022 прибув на підконтрольну територію України з окупованого смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області та перебуваючи у пригніченому стані, викликаному тривалим перебуванням на окупованій території, перебуванням у полоні російських військових, що спричинило суттєве погіршення стану здоров`я, а також враховуючи відсутність у Позивача грошових коштів, останній поїхав до свої родичів на Західну Україну. У той же час, Позивач наголосив на тому, що 24.08.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації незаконно позбавили волі ОСОБА_1 , за фактом чого слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області розслідується кримінальне провадження №0000396 за ч. 1 ст. 438 КК України. На адвокатський запит, Відповідач надав копії витягу з наказу «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18.05.2022 №408 та наказу від 23.05.2022 №767 о/с, з відміткою про ознайомлення ОСОБА_1 24.03.2023. Від цієї дати стороною Позивача розраховується строк на звернення до суду із зазначеним позовом. 24.04.2023 Позивач звернувся за медичною допомогою до сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9№ із скаргами на головний біль, задишку, головокружіння, підвищення артеріального тиску, серцебиття, ниючий біль в ділянці серця. За результатами обстеження Позивачу встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступнею, ст. 3, ризик 3 та призначено амбулаторне лікування з 24.04.2023 по 28.04.2023. 28.04.2023 Позивач уклав договір про надання правової допомоги . Враховуючи, що 29.04.2023 та 30.04.2023 були вихідними днями, позов подано до суду у перший наступний робочий день 01.05.2023. Посилаючись на ч. 5 ст. 122 КАС України, яка встановлює місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, та на введення на території України воєнного стану з 24.02.2022, Позивач вважає, що причини пропуску ним строку звернення до суду у цій справі є поважними та вказаний строк підлягає поновленню.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на те, що навіть не беручи до уваги те, що ГУНП в порядку ст. 30 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» ознайомило Позивача з наказом про застосування дисциплінарного стягнення та наказом про звільнення, та він вважається таким, що ознайомлений з 26.05.2022, при цьому, беручи до уваги, що посилання Позивача, що він не міг виїхати з тимчасово окупованої території, та такі обставини є непереборними та таким, що не залежали від останнього, Відповідач наголошує на тому, що Позивач 24.03.2023 повторно ознайомився з оскаржуваними наказами 24.03.2023 (отримав їх нарочно), однак з позовом у цій справі звернувся до суду лише 01.05.2023, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, що визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, навіть з дня повторного ознайомлення з оскаржуваними наказами, не зазначаючи при цьому поважних причин такого пропуску строку.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Строки звернення до суду визначені, зокрема статтею 122 КАС України.

Так, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі -Дисциплінарний статут), який застосовується в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ, що набрав чинності 01 травня 2022 року, встановлено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Судом першої інстанції при формулюванні висновку про повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду застосовано саме положення норм матеріального права частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту, а не строк звернення до суду, встановлений нормою процесуального права, - частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що строк, протягом якого особа може звернутися до суду у відносинах публічної служби, який становить один місяць, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Ця норма є процесуальною, регулює процесуальний порядок захисту судом порушеного або оскаржуваного суб`єктивного права і створює оптимальні умови для досягнення юридично визначеного результату.

П`ятнадцятиденний строк оскарження наказу про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції установлений нормою матеріального права абзацом другим частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 лютого 2021 року у справі №580/3469/19 зроблено правовий висновок з питання застосування строку звернення до суду, встановленого нормою процесуального права, який відрізняється від такого строку, встановленого нормою матеріального права, який полягає у наступному.

Критерієм для виокремлення правових систем з переважанням юридичного процесу є пріоритетність у правовому регулюванні процесуальних правил, які передують появі норм матеріального права. Можна допускати відступ від правила застосування тієї норми, яка закріплена у відповідній галузі, і обирати норму іншого акта у випадках, коли вона покращує правове положення суб`єктів.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France») зазначив, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (заява № 23805/94, параграф 36). У справі «Зубак проти Хорватії» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції втілює «право на суд», за яким право на доступ до суду (тобто право ініціювати провадження у національних судах) становить лише один з його аспектів. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (зокрема, рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), параграф 36; від 28 лютого 2008 року у справі «Церква села Сосулівка проти України», заява №37878/02, параграф 50).

Отже, Позивач для захисту своїх законних прав, свобод і законних інтересів відповідно до принципу dubio pro tributario має право на звернення до суду з позовом про оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а не частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту.

Таким чином, судом першої інстанції, при поверненні позовної заяви ОСОБА_1 з підстав пропуску строку на звернення до суду у цій справі, було порушено норми процесуального права, закріплені у ч. 5 ст. 122 КАС України.

Стосовно наявності підстав для поновлення строку звернення до суду у цій справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

З матеріалів справи слідує та не заперечується учасниками справи, що Позивач 24.03.2023 прибув до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та отримав нарочно документи щодо його звільнення зі служби, у тому числі оскаржувані накази від 18.05.2022 за №408 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 23.05.2022 за №767о/с «По особовому складу».

Таким чином, останнім днем строку для звернення до суду із позовом у цій справі було 24.04.2023, оскільки 23.04.2023 неділя вихідний день.

У той же час із позовом про оскарження зазначених наказів представник Позивача звернувся 01.05.2023, тобто з пропуском строку звернення до суду на 7 днів, що не є значним з урахуванням дії на території України воєнного стану, введеного з 24.02.2022 Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

Суд апеляційної інстанції також враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи викладене та зважаючи на незначну тривалість пропущеного строку, дію на території України воєнного стану та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку на звернення до суду у цій справі передчасним та необґрунтованим.

Статтею 320 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу №280/2688/23 належить направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Сергія Дмитровича задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі №280/2688/23 скасувати.

Справу №280/2688/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов