Справа № 300/1286/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" серпня 2023 р. справа № 300/1286/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, пенсійний орган) в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до п. «г» ст. 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої розмір соціальних пенсій інвалідам першої групи становить 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 27.09.2022 пенсію відповідно до п. «г» ст. 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої розмір соціальних пенсій інвалідам першої групи становить 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є інвалідом 1 групи з дитинства і перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника як інвалід дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Не погоджуючись з розміром пенсії, звернулася до відповідача із заявою щодо переведення її на соціальну пенсію, у відповідності до пункту «г» статті 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак отримала відмову, так як стаття 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону України № 2603-IV від 31.05.2005 Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам. Позивач вважає такі дії відповідача безпідставними, відтак просить суд позовні вимоги задовольнити.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.03.2023 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у порядку статті 263 КАС України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві представник відповідача вказала на те, що пенсія позивача призначена відповідно до чинного законодавства, так як, позивач з 11.05.2012 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника як інвалід дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак стаття 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої позивач просить здійснити перерахунок її пенсії, втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону України № 2603-IV від 31.05.2005 Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам. Враховуючи зазначене відповідач вважає позов безпідставним.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на безпідставність доводів відповідача та просить позов задовольнити.
Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив та заперечення, пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , з 11.05.2012 отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника як інвалід дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до довідки серії МСЕ №040743 позивачу з 10.05.1999 встановлено І групу інвалідності з дитинства без переогляду.
30.08.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою в якій просила призначену пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахувати на соціальнупенсію по інвалідності, у відповідності до статті 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Розглянувши вказану заяву, відповідач листом від 27.09.2022 повідомив ОСОБА_1 проте, що стаття 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» № 2603-IV від 31.05.2005. З огляду на зазначене вказав, що перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» немає правових підстав.
Не погоджуючись із аргументами відповідача викладених у листі відповідача від 27.09.2022 позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно статті 9 Закону №1058-ІV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.
До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Відповідно до статті 37 Закону №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками; Дітям-сиротам пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.
З 11.05.2012 ОСОБА_1 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника як інвалід з дитинства відповідно до Закону №1058.
Так, 30.08.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення її з пенсії у разі втрати годувальника призначену відповідно до Закону №1058-ІV на соціальну пенсію як особа з інвалідністю І групи відповідно до Закону № 1788-ХІІ.
Преамбулою Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Право на соціальну пенсію мають усі непрацездатні громадяни на умовах, що визначаються цим Законом (статті 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Порядок призначення і виплати соціальної пенсії громадянам, які мають право на соціальну пенсію передбачений статтею 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а розміри такої пенсії встановлені статтею 94 вказаного Закону, положення яких були чинними на час призначення позивачу пенсії.
Положенням статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт «а» статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.
Відповідно до пункту «г» статті 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), соціальні пенсії призначаються в таких розмірах: 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком: інвалідам I групи; матерям, яким присвоєно звання "Мати-героїня".
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» від 31.05.2005 № 2603-IV, який набрав чинності з 22.06.2005, зокрема, статті 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визнані такими, що втратили чинність у частині призначення соціальних пенсій.
Відтак, з 22.06.2005 призначення соціальної пенсії у відповідності до приписів статей 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є неможливим, оскільки вказані статті втратили чинність у частині призначення вказаного виду пенсії.
Станом на день звернення позивача до відповідача із заявою від 30.08.2022 ОСОБА_1 отримує пенсію у разі втрати годувальника, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, з аналізу наявних матеріалів справи пенсія у разі втрати годувальника призначена позивачу на підставі її особистої заяви та виплачується їй станом і на теперішній час.
Разом з тим, частиною 2 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» від 31.05.2005 № 2603-IV передбачено, що за бажанням особи виплата соціальної пенсії та надбавки до пенсії на догляд, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до закінчення строку, на який вони призначені.
З вищевикладеного слідує, що до соціальних пенсій, які призначені до 22.06.2005, положення статей 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» продовжують застосовуватись і надалі.
Однак, з 11.05.2012 позивачу було призначено пенсію у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». А отже, з моменту призначення позивачу пенсії у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у відповідача відсутні правові підстави для переведення її на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інший порядок призначення пенсій, адже з 22.06.2005 призначення соціальної пенсії у відповідності до приписів статей 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є неможливим, оскільки вказані статті втратили чинність у частині призначення вказаного виду пенсії.
Крім того, частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
У силу вимог частини 2 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
Пунктом 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IVвстановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першої статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З системного аналізу наведених норм слідує, що правила, які регулюють переведення з одного виду пенсії на інший поширюються виключно на 3 види пенсій, які призначені за Законом №1058-ІV, тобто пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
У випадку, коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого законодавства, зокрема згідно із Законом № 1058-ІV, то призначення пенсії відповідно до статті 94 Закону № 1788-ХІІ, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки мова не йде про різні види виплат в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 31.03.2015 у справі № 21-612а14.
Як вже встановлено судом вище, ОСОБА_1 з 11.05.2012 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону № 1058-ІV, яким передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії, ніж Законом № 1788-ХІІ.
Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач просить призначити їй пенсію за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV.
При цьому, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.
Абзацом 6 цієї статті визначено, що особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", призначається за вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". При цьому якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю") і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.
Згідно статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», державна соціальна допомога призначається у таких розмірах, зокрема особам з інвалідністю з дитинства I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Аналізуючи вказане, суд робить висновок про те, що позивач має право на отримання одного із видів пенсії визначеної у статті 9 Закону №1058-ІV та на отримання соціальної допомоги як особа з інвалідністю І групи відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" у розмірі визначеному статтею 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».
Однак, питання щодо призначення чи отримання соціальної допомоги як особі з інвалідністю І групи не є предметом спірних правовідносин у межах цієї справи.
Відтак, суд приходить до висновку, що з моменту призначення позивачу пенсії у відповідності до положень Закону № 1058-IV, у відповідача відсутні правові підстави для призначення їй пенсії у відповідності до статті 94 Закону № 1788-XII.
З огляду на викладене та на підставі досліджених доказів у справі, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність та обґрунтованість своїх дій.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статями 90, 242-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
у задоволенні позовну відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (), вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.