Справа № 440/8409/22
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 р. Справа № 440/8409/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2022, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 09.11.22 по справі № 440/8409/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати неправомірним рішення Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради щодо відмови призначити та виплатити державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім"ї за період з 01.05.2022 по 31.10.2022, згідно з повідомленням № 745 від 27.05.2022 про відмову в наданні державної соціальної допомоги;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 за період з 01.05.2022 по 31.10.2022 у відповідності до Постанови КМУ № 214 від 07.03.2022.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала на те, що 18.05.2022 звернулася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, проте відповідачем відмовлено, оскільки у складі сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі ЄСВ сумарно протягом 3 місяців. Зазначені обставини не відповідають дійсності, тому, на думку позивача, наявні підстави для призначення допомоги як малозабезпеченій сім`ї.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про відмову ОСОБА_1 в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 27.05.2022.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві прийняти рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.05.2022 № 242.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що пунктом 10 Порядку передбачено, що державна соціальна допомога не призначається, якщо: 1) у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно- технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані у філії регіональпого/міжрегіонального центру зайнятості (або міському, районному, міськрайонному центрі зайнятості - до дати припинення їх діяльності) (далі - центр зайнятості) як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у пункті 11 цього Порядку).

Апелянт посилається на те, що державна соціальна допомога у зазначеному випадку призначається, якщо особи протягом періоду, за який враховуються доходи, зокрема, сплатили або за них сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 11 Порядку, державна соціальна допомога призначається, якщо, зокрема, у складі малозабезпеченої сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, і протягом цього періоду зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні менше трьох місяців або які (за яких) не сплатили (не сплачено) мінімального розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сумарно протягом трьох місяців періоду, за який враховуються доходи, державна соціальна допомога призначається: 2) на один шестимісячний період, якщо малозабезпечена сім`я є багатодітною або у складі малозабезпеченої сім`ї є одинока мати (одинокий батько), що не перебуває у шлюбі, і запис про батька (матір) такої дитини до Книги реєстрації народжень внесено в установленому порядку за вказівкою матері (батька), або мати (батько) у разі смерті одного з батьків і звернулася (звернувся) за при значенням державної соціальної допомоги у липні - грудні 2020 року.

Тобто, виключення для багатодітних сімей при призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям діяло виключно у період з липня по грудень 2020 року.

Пунктом 9 Порядку визначено, що середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів малозабезпеченої сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців. Шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги.

Таким чином, для призначення державної соціальної допомоги ОСОБА_1 відповідно до заяви від 18.05.2022 враховуються доходи за період з 01.10.2021 по 31.03.2022, про що нею зазначено в Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. За інформацією Пенсійного фонду сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача в період з 01.10.2021 по 31.03.2022 не здійснювалась.

Апелянт зазначив, що посилання позивача на норми підпункту 2 пункту 11 Порядку № 250, а саме наявність у малозабезпеченої сім`ї статусу багатодітної надає їй право на отримання допомоги є помилковим, оскільки наявність статусу багатодітної родини, відповідно до норм чинного законодавства України, не дає автоматично права та недостатньо для отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, без врахування періоду, встанволеного законодавцем щодо можливості звернення із відповідною заявою до органів соціального захисту.

Таким чином, Управління вважає, що не допустило помилкового трактування зазначеної норми підпункту 2 пункту 11 Порядку №250, цілком обгрунтовано прийняло рішення від 27.05.2022 року про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченої сім`ї ОСОБА_1 з підстав зазначених у ньому.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що згідно п.2 Порядку №632 Державна соціальна допомога призначається і виплачується малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, а також іншим малозабезпеченим сім`ям у випадках, установлених законом, які з поважних або незалежних від них причин мають середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму для сім`ї. Прожитковий мінімум для працездатних осіб 2022 - 2481 грн; прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2022 - 2100 грн; прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 2022 - 2618 грн; прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність 2022 - 1934 грн. Таким чином, середньомісячний прожитковий мінімум для її сім`ї становить 10355,00 грн, а отримана тимчасова допомога на трьох дітей, батько яких ухиляється від сплати аліментів становила 14055,00 грн за шість місяців. Тому, на думку позивача соціальна допомога повинна бути призначена і виплачена їй, як малозабезпеченій багатодітній родині.

Також, позивач посилалась на те, що період за який враховуються доходи для розгляду її звернення за призначенням державної соціальної допомоги як малозабезпечена родина, у ОСОБА_1 немає наявної заборгованості та обов`язку сплачувати ЄСВ. З 01.11.2021 по 31.03.2022 позивачем не сплачувавс ЄСВ, оскільки відповідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI скасований обов`язок сплачувати мінімальний розмір єдиного соціального внеску за місяці, у яких не отримано доходу (прибутку) для ФОП (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування), осіб, які проводять незалежну професійну діяльність та членів фермерського господарства. Норма цього закону діє з 01.01.2021, а тому ЄСВ органами ДФС позивачу не нараховується, оскільки позивач не отримувала дохід (прибуток) як ФОП, та матеріально не спроможна платити ЄСВ.

Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є матір`ю у багатодітній сім`ї, що підтверджується копією посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 11.01.2017 та перебуває на обліку як платник податків у контролюючому органі.

18 травня 2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Рішенням Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради №7899 від 27.05.2022 відмовлено у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у зв`язку із тим, що у складі сім`ї є непрацюючі працездатні, які не сплатили в мінімальному розмірі ЄСВ сумарно протягом 3 місяців.

Не погоджуючись із вказаними рішенням позивач звернулася до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із наявності у позивача статусу багатодітної сім`ї, який підтверджується посвідченням НОМЕР_1 , відтак, позивач має право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї на підставі підпункту 2 пункту 11 Порядку № 250. Помилкове трактування зазначеної норми призвело до прийняття Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради необґрунтованого рішення про відмову ОСОБА_1 в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 27.05.2022, що має наслідком визнання його протиправним та скасування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

На реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям спрямований Закон України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Згідно положень статті 4 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї. Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250.

Згідно із пунктом 1 Порядку № 250 цей Порядок визначає умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", перелік документів, необхідних для призначення такої допомоги, а також підстави для припинення її виплати.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 250 державна соціальна допомога призначається і виплачується малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України та з поважних або незалежних від них причин мають середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму для сім`ї. Державна соціальна допомога призначається на шість місяців з місяця звернення за її призначенням.

За приписами пункту 3 Порядку № 250 призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.

Пунктом 5 Порядку № 250 передбачено, що для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи: заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики; декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація); довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).

Відповідно до пункту 9 Порядку №250 середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів малозабезпеченої сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців.

Шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (далі - період, за який враховуються доходи).

Таким чином, для призначення державної соціальної допомоги ОСОБА_1 відповідно до її заяви від 18.05.2022 враховуються доходи за період з 01.10.2021 по 31.03.2022, про що остання зазначила в Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї для призначення державної соціальної допомоги визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №632.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 01.10.2021 по 31.03.2022 отримала державні допомоги в сумі 24655,00 грн, а саме: тимчасову допомогу на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів в сумі 14055,00 грн; Державну допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях в сумі 10600,00 грн.

Як зазначив відповідач та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 за період з 01.10.2021 по 31.03.2022 сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не здійснювала.

Згідно із пунктом 10 Порядку № 250 Державна соціальна допомога не призначається, якщо: 1) у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у пункті 11 цього Порядку).

Державна соціальна допомога у зазначеному випадку призначається, якщо особи протягом періоду, за який враховуються доходи: сплатили або за них сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 250 рішення про призначення державної соціальної допомоги або про відмову в її призначенні приймається органом соціального захисту населення протягом 10 календарних днів з дня подання заяви і надсилається наступного дня після його прийняття уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.

У разі прийняття рішення про відмову в призначенні державної соціальної допомоги орган соціального захисту населення інформує про це уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї із зазначенням підстав для відмови та порядку оскарження рішення (з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис).

Рішення органу соціального захисту населення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її призначенні може бути оскаржено заявником в органі виконавчої влади вищого рівня або в суді.

Колегією суддів встановлено, що підставою для прийняття оскарженого рішення від 27 травня 2022 року про відмову у призначенні соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям стало те, що у складі сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі ЄСВ сумарно протягом 3 місяців.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування2 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування2 передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період, за який враховуються доходи для призначення державної соціальної допомоги, сумарно більше ніж протягом трьох місяців, що не заперечується позивачем та підтверджується копією розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення державної соціальної допомоги.

Стосовно правомірності своєї несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 посилалась на скасування обов`язку сплачувати мінімальний розмір єдиного соціального внеску за місяці, у яких не отримано доходу (прибутку) для ФОП. Норма цього закону діє з 01.01.2021, а тому ЄСВ органами ДФС позивачу не нараховується, оскільки остання не отримує дохід та матеріально не спроможна сплатити ЄСВ.

Колегія суддів вважає дані посилання помилковими, оскільки відповідно до пункту 9. підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, положення розділу XIV Податкового кодексу України застосовуються з урахуванням таких особливостей: Фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої та другої групи мають право не сплачувати єдиний податок.

При цьому такими особами декларація платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього підпункту єдиний податок не сплачувався.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач мала сплачувати єдиний податок, оскільки вказана норма про тимчасове звільнення діє з 1 квітня 2022 року.

Стосовно доводів суду першої інстанції про самостійність підстави для призначення державної соціальної допомоги відповідно до підпункт 2 пункту 11 Порядку №250 наявність у малозабезпеченої сім`ї статусу багатодітної, колегія суддів зазнаає наступне.

Пунктом 11 Порядку №250 передбачено виключення з правової норми, викладеної у пункті 10 цього Порядку.

Так, згідно пункту 11 Порядку № 250 якщо у складі малозабезпеченої сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, і протягом цього періоду зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні менше трьох місяців або які (за яких) не сплатили (не сплачено) мінімального розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сумарно протягом трьох місяців періоду, за який враховуються доходи, державна соціальна допомога призначається:

1) не більше ніж на два шестимісячних періоди, якщо: у складі сім`ї є дитина з інвалідністю або особа з інвалідністю, яка згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією потребує постійного стороннього догляду; відсутність будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї.

Державна соціальна допомога за таких умов на наступний строк призначається не раніше ніж через шість місяців після завершення виплати такої допомоги;

2) на один шестимісячний період, якщо малозабезпечена сім`я є багатодітною або у складі малозабезпеченої сім`ї є одинока мати (одинокий батько), що не перебуває у шлюбі, і запис про батька (матір) такої дитини до Книги реєстрації народжень внесено в установленому порядку за вказівкою матері (батька), або мати (батько) у разі смерті одного з батьків і звернулася (звернувся) за призначенням державної соціальної допомоги у липні - грудні 2020 року.

Системно аналізуючи вищевказані норми права колегія суддів дійшла висновку, що виключення для малозабезпеченої сім`ї яка має статус багатодітної обмежено певним проміжком часу, та діяло в межах періоду з липня по грудень 2020 року, тоді як за призначенням допомоги позивач звернулась 18 травня 2022 року.

Тому, доводи позивача та суду першої інстанції про суперечність синтаксичної конструкції підпункту 2 пункту 11 Порядку №250 та пов`язаність з іншим випадком, передбаченим підпунктом 2 пункту 11 Порядку №250, а саме: смертю одного з батьків, є безпідставними та нормативно необгрунтованими, оскільки встановлений проміжок у часі відноситься до кожного із трьох випадків перелічених у даному пункті Порядку №250.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину в справі суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі "Бочаров проти України", п. 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", п. 43 рішення у справі "Кобець проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують обґрунтованості позовних вимог.

При цьому, відповідачем доведено правомірність свого рішення у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для призначення позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі №440/8409/22 підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 по справі № 440/8409/22 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова