Справа № 140/10438/23
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/10438/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 31.01.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення на виплату пенсії по віку, відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» з дати звернення, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 11.06.2023 по 03.10.1994 з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Держспоживслужби у Волинській області від 06.02.2023 за №06.02-03/22 та №06.02-03/23.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У встановлений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви та подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.02.2023 №08 про відмову у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення на виплату пенсії по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» з дати звернення (07.02.2023), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 11.06.2023 по 03.10.1994 з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Держспоживслужби у Волинській області від 06.02.2023 за №06.02-03/22 та №06.02-03/23.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.02.2023 №08 про відмову у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного 10-ти річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців є протиправним, позаяк відповідачем безпідставно не враховано до стажу її державної служби період роботи з 11.06.1990 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання. Позивач наголошує, що в сукупності її стаж на день набрання чинності Законом (01.05.2016) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України, та які мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 -XII від 16.12.1993 становить більше 10 років, що відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» є достатньою правовою підставою для призначення (переведення) їй пенсії відповідно вищевказаного закону.

За таких обставин позивач вважає оскаржуване рішення органу ГУ ПФУ в Закарпатській області таким, що порушує її конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

06.07.2022 до суду від ГУ ПФУ в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що у відповідності до норм діючого пенсійного законодавства після 01.05.2016 право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІ зберігається лише щодо тих осіб, які мають стаж державної служби, визначений п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. Тобто, для призначення такої пенсії позивачу необхідну мати не менше як 10 років та на час досягнення пенсійного віку (60 років) працювати на посадах державних службовців.

При цьому, як вказує відповідач-1, за наслідками розгляду заяви позивача від 07.02.2023 та доданих до неї документів було встановлено, що станом на 01.05.2016 у ОСОБА_1 було підтверджено лише 8 років 10 місяців 10 днів стажу на посадах державної служби станом на 01.05.2016, що є недостатнім для призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

Окремо ГУ ПФУ в Закарпатській області наголошує, що посади працівників Головної державної інспекції захисту рослин та державних інспекцій захисту рослин Автономної Республіки Крим, областей і районів віднесено до таких категорій посад державних службовців, а саме сьома категорія - провідний спеціаліст, спеціаліст всіх категорій державної інспекції захисту рослин району - державні інспектори захисту рослин району відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2007 №4-р «Про віднесення посад працівників Головної державної інспекції захисту рослин та державних інспекцій захисту рослин Автономної Республіки Крим, областей і районів до відповідних категорій посад державних службовців». Також згідно трудової книжки позивачка прийняла присягу державного службовця з 27.06.2007. Відтак, правових підстав для зарахування позивачу до стажу державної служби періоду роботи з 11.06.1990 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання не має.

Враховуючи викладене, ГУ ПФУ в Закарпатській області вважає, що прийняте ним рішення від 31.01.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» є правомірним, а тому підстав для його скасування не має. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні даного позову.

ГУ ПФУ у Волинській області своїм правом щодо подачі відзиву не скористалось.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

07.02.2023 позивачем до ГУ ПФУ у Волинській області було подано заяву про переведення з пенсії по віку на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899-VІІІ з наданням відповідних довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Держспоживслужби у Волинській області від 06.02.2023 за №06.02-03/22 та №06.02-03/23.

У подальшому, згідно із Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Закарпатській області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло рішення від 31.01.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016 не менше як 10 років, підтвердивши за позивачем лише 8 років 10 місяців 10 днів стажу на посадах державної служби станом на 01.05.2016, що є недостатнім для призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

Позивач вважає, що відповідачами необґрунтовано не зараховано до її стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, період роботи з 11.06.1990 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання та, як наслідок, протиправно відмовлено у переведенні з 07.02.2023 на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон №1058-IV).

Так, відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII), яким визначено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 №3723-XII.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-XII та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 01.04.2020 у справі № 607/9429/17.

В даному випадку із матеріалів справи слідує, що позивач маючи необхідний вік та страховий стаж звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 07.02.2023 про переведення з пенсії по віку відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII як особі, яка станом на 01.05.2016, тобто на день набрання чинності цим Законом займає посади державної служби та має не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Втім, органами Пенсійного фонду України враховано позивачу лише 8 років 10 місяців 10 днів стажу державної служби станом на 01.05.2016 із необхідних 10 років такого стажу для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби.

При цьому, як встановлено судом, позивачу не враховано до її стажу державної служби період роботи з 11.06.1990 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання (запис №4-№5 трудової книжки серії НОМЕР_1 ) (а. с. 18 зворот).

Отже, спірним моментом у цій справі є можливість зарахування до стажу державної служби позивача згаданий вище період її роботи та, у зв`язку з цим, переведення позивача на пенсію державного службовця згідно із Законом № 889-VIII.

Так, відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до частини першої статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, згідно із записів трудової книжки ОСОБА_1 №4-№5 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.05.1980, позивач з 11.06.1990 по 03.10.1994 працювала на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання.

Відповідно до архівного витягу від 20.03.2023 №133/07.25, виданої Державним архівом Волинської області Волинської ОДА, слідує, що рішенням сесії Любешівської районної ради народних депутатів від 05.03.1991 №5/1.6 утворено управління сільського господарства і продовольства райвиконкому, яке у зв`язку із створенням районної державної адміністрації було ліквідовано рішенням сесії Любешівської районної ради народних депутатів від 12.05.1992 №10/2. В подальшому рішенням Любешівської районної ради від 18.01.1995 №2/4 утворено управління сільського господарства і продовольства райвиконкому за принципом подвійного підпорядкування, яке ліквідоване рішенням Любешівської районної ради від 29.08.1995 №5/5 (а. с. 17).

Крім того, із штатного розпису на 1990 рік вбачається, що у структурі Любешівського агропромислового об`єднання наявна посада головного агронома (а. с. 14-15).

Як вказує позивач, з історичної довідки від 20.03.2023 вих.№ 133/04.25вбачається, що у відповідності з наказом № 5/1.6 від 05.03.1991 «Про утворення управління сільського господарства і продовольства при райвиконокомі» було утворено Любешівське управління сільського господарства і продовольства райвиконкому на базі агропромислових формувань, колгоспів та радгоспів району з одночасною ліквідацією РАПО.

Згідно із пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби від 03.05.1994 №283 до стажу державної служби зараховуються періоди роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Додатком до Порядку №238 затверджений перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, періоди роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. До стажу державної служби зараховується, зокрема, робота на посадах у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Крім того, відповідно до Загальносоюзного класифікатора професій, посад та тарифних розрядів, затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартам 27.08.1986 №016 встановлені наступні категорії посад: 1- керівники, 2-спеціалісти, 3-інші робітники. При цьому, для посади «агроном» встановлено позначку «2» у графі «код категорії», тобто посада агронома відноситься до категорії спеціалістів.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII посади спеціалістів відділів районних державних адміністрацій відносяться до категорії посад державних службовців.

Таким чином, оскільки Любешівське РАПО було реорганізоване в Любешівське управління сільського господарства та продовольства, а посада агронома відноситься до категорії спеціалістів, тому період роботи агрономом по насіннєведенню у Любешівському РАПО з 11.06.1990 по 03.10.1994 підлягає зарахуванню до стажу державної служби (04 роки 03 місяці 22 дні) як посада, яка відносилась до посад спеціалістів державних органів управління колишньої УРСР, тобто вважається посадою, робота на якій підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Наведене додатково підтверджується і листом-роз`ясненням Головного управління державної служби України від 17.07.2007 №5587/11-07, згідно якого періоди роботи керівних працівників і спеціалістів у місцевих органах державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, зокрема періоди роботи в управлінні сільського господарства райвиконкому на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховуються до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що період роботи позивача з 11.06.1990 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання підлягає зарахуванню до її стажу державної служби, що протиправно не здійснено відповідачем-2.

У даному випадку орган Пенсійного фонду України згідно оскаржуваного рішення визнає стаж позивача на посадах державної служби 08 років 10 місяців 10 днів.

Відтак, за умови зарахування періоду роботи ОСОБА_1 на посаді агронома-насіннєвода у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання (04 роки 03 місяці 22 дні) до стажу державної служби та враховуючи зарахований пенсійним органом період (08 років 10 місяців 10 днів), суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, оскільки стаж її роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, в цьому випадку становить більше 10 років, який набуто станом на 01.05.2016.

За таких обставин суд доходить висновку, що прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення від 31.01.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» є протиправним, а тому його належить скасувати.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про здійснити переведення на виплату пенсії по віку, відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» з дати звернення з врахуванням спірних періодів, то суд враховує те, що відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, враховуючи те, що в межах розгляду цієї справи суд підтвердив право позивача на зарахування до стажу державної служби період її роботи з 11.06.1990 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання, що загалом вказує на наявність у позивача більше 10 років відповідного стажу, набутого станом на 01.05.2016, тому ОСОБА_1 дотримані умови, необхідні для переведення її на пенсію у відповідності до Закону України «Про державну службу» з дня подання відповідної заяви, з 07.02.2023.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (частина друга статті 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Разом з тим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі «Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»).

В пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України», п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі», п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України», п. 29).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

В даному ж випадку у справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії / переведення на іншу пенсію передбачені Законом від 09.07.2003 №1058-IV. Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії також визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію (перевести на інший вид пенсії). Тобто, повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження суб`єкта владних повноважень не є дискреційними.

Отже, на переконання суду, задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_2 період її роботи з 11.06.1990 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання та перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 07.02.2023 є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Такий спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства та не буде втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.

При цьому суд наголошує, що в даному випадку повноваження щодо розгляду матеріалів для призначення позивачу пенсії (переведення на іншу пенсію) хоч і були делеговані ГУ ПФУ в Закарпатській, яким приймалося оскаржуване рішення, проте обов`язок призначення такої пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуває на обліку, тобто у ГУ ПФУ у Волинській області.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідач-1 належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого рішення щодо відмови позивачу в переведенні її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що їх слід задовольнити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що стверджується квитанцією від 12.05.2023.

При цьому суд вважає, що судові витрати необхідно стягнути з ГУ ПФУ в Закарпатській області, оскільки саме внаслідок прийняття ГУ ПФУ в Закарпатській області спірного рішення були порушені права позивача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31.01.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з 07.02.2023, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 11.06.2023 по 03.10.1994 на посаді агронома по насіннєведенню у Любешівському РАПО та Любешівському районному управлінні сільського господарства - робочому апараті районного агропромислового об`єднання з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Держспоживслужби у Волинській області від 06.02.2023 за №06.02-03/22 та №06.02-03/23 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з врахуванням даного стажу.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський