Справа № 580/4960/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року справа № 580/4960/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просить:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі №823/1427/18 з 15.12.2020 по день фактичного розрахунку 18.06.2023 на користь позивача в сумі 139708 грн.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Ухвалою суду від 18.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано ОСОБА_1 десятиденний строк з моменту отримання повної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до Черкаського окружного адміністративного суду оригіналу документу про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Позивач усунув недоліки позовної заяви, тому ухвалою суду від 01.08.2023 продовжено розгляд справи по суті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області. Відповідач протиправно не виплатив при звільненні позивачу грошову компенсацію за невикористану в 2017 році відпустку в розмірі 2 287 грн. 80 коп. Остаточний розрахунок виплати позивачу проведено 18.06.2023 на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №823/1427/18, тому на відповідача покладено обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні в період з 15.12.2020 по 18.06.2023.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач подав до суду відзив, у якому вказав, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №823/1427/18 виконана шляхом безспірного списання коштів з рахунків ДПП у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 2897,88 грн. та в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільнення в розмірі 163959,00 грн.

Безспірне списання коштів проведено Головним управлінням Державної казначейської служби України 24.03.2021. Добровільне виконання постанови суду відповідачем не було (і наразі) неможливе, оскільки позивач не надав банківських реквізитів для виплати коштів. Тому причини, чому ГУ ДКСУ не було безспірно списано також кошти для стягнення компенсації за невикористану в 2017 році відпустку - відповідачу не відомі. Останню безспірно списану суму 2287,80 грн. Казначейською службою проведено 18.06.2023, з незрозумілих для відповідача та невстановлених причин такої значної затримки в списанні.

На думку представника відповідача, вини відповідача у такій значній затримці виконання рішення у справі №823/1427/18 немає, а тому визначений позивачем строк нарахування середнього заробітку з 15.12.2020 по 18.06.2023, є необґрунтованим та невиправданим.

Представник відповідача наголосив на непропорційності заявленої суми стягнення 139 708 грн. відносно суми компенсації невикористаної відпустки 2287,80 грн. та зазначив, що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, тому немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на адміністративний позов, зазначивши, що реквізити для виплати грошового забезпечення позивачу є незмінними, тому відповідач мав можливість вчасно виконати судове рішення. Відповідач не звертався до позивача з проханням надати реквізити чи із запитом до органу казначейства для отримання ранку, тому затримка у виконанні виникла з вини відповідача, а не позивача.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач наказом Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) від 24.03.2016 по особовому складу за № 56 о/с з 01.03.2016 призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції в м. Черкаси (надалі - Управління) як територіальному (відокремленому) структурному підрозділі ДПП.

Наказом ДПП від 10.08.2017 №1258 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції та наказом ДПП від 17.07.2017 №303 о/с реалізовано дане звільнення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 у справі №823/1430/17 вищевказані накази скасовано та позивача поновлено на службі.

Наказом ДПП від 02.01.2018 по особовому складу за №1 о/с з 04.01.2018 позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Відповідачем на рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №823/1430/17 подано до Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, яку постановою від 06.06.2018 задоволено повністю та скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017. Позивач подав касаційну скаргу до Верховного Суду, який постановою від 13.11.2019 скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 та направив справу для нового розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №823/1430/17, апеляційну скаргу ДПП на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду - без змін.

З наведеного вбачається, що позивач вважається звільненим зі служби в поліції за власним бажанням з 04.01.2018.

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення компенсації за невикористану в 2017 році відпустку та середнього заробітку за невчасний розрахунок. Рішенням суду від 05.07.2018 у справі №823/1427/18 у задоволенні такого позову відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення. Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у даній справі касаційну скаргу позивача залишено без задоволення.

Позивач подав заяву про перегляд остаточного рішення у справі №823/1427/18 за нововиявленими обставинами, у задоволенні якої ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №823/1427/18 апеляційну скаргу Позивача на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 задоволено: ухвалу окружного адміністративного суду від 13.03.2020 - скасовано; стягнуто з ДПП на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 2897,88 грн.; стягнуто з ДПП на користь позивача компенсацію за невикористану в 2017 році відпустку в розмірі 2287,80 грн.; стягнуто з ДПП на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні в розмірі 163959,00 грн.

Дані суми, а саме 2897,88 грн., 163959,00 грн. та 2287,80 грн. стягнуті Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання з рахунків відповідача на користь позивача

- 24.03.2021 згідно з меморіальним ордером №289 від 23.03.2021;

- 24.03.2021 згідно з меморіальним ордером №290 від 23.03.2021;

- 18.06.2023 згідно з платіжною інструкцією №1/213 від 16.06.2023, відповідно.

Позивач вважає, що після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №823/1427/18 з 15.12.2020 по 18.06.2023 має право компенсацію середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації невикористаної відпустки в розмірі з 15.12.2020 по день фактичного розрахунку 18.06.2023, в розмірі 139 708 грн. 00 коп.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Частиною 1 статті 47 Закону України № 580-VIII визначено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, а відповідно до частини 1 статті 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2019 № 1235 (далі - Порядок № 1235) передбачено, що у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення поліцейських.

Отже, вищезазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В свою чергу, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

Судовим рішенням встановлено протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачу при звільненні компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20 встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Щодо періоду компенсації, суд зазначає наступне.

Позивач просить зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 15.12.2020 по 18.06.2023.

Разом з тим, як встановлено судом, сума невиплачених коштів, що належала виплаті позивачу при звільненні становить 2287,80 грн.

Одночасно суд враховує, що позивач вже отримав середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.01.2018 по 15.12.2020 в розмірі 163 959,00 грн.

При вирішенні спору по суті, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц серед іншого зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Оскільки розмір невиплачених позивачеві сум становить 2287,80 грн., а розмір заявленого позивачем розміру стягнення середнього заробітку за час затримки виплати становить 139708, що не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку та стягнути з відповідача 2287,80 грн., що відповідає розміру заробітку, який несвоєчасно виплачений позивачу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини майнових вимог у розмірі 2287,80 грн., що становить 1,64% від суми 139708 грн. Відповідно розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить 22,91 грн. (1397,08х1,64%).

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку за період з 15.12.2020 по 18.06.2023 в розмірі 2287 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) грн. 80 коп.).

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 22 (двадцять дві) грн. 91 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО