Справа № 260/2673/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2023 року м. Ужгород№ 260/2673/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Військова частина НОМЕР_3 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Сідака Павла Петровича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позов до НОМЕР_2 прикордонного загону Військова частина НОМЕР_3 (далі відповідач), в якому просив:

1) відкрити провадження у справі;

2) розглянути позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження;

3) визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ), як правонаступника, щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати частини грошового забезпечення за період з 19 квітня 2017 року по день її фактичної виплати, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159;

4) зобов`язати НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги ігри звільненні за період з 19 квітня 2017 року по 07 березня 2023 року, - відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з Порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (а.с.1-7).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20 квітня 2017 року № 74-ос його було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків прикордонного загону (у зв`язку із закінченням строку контракту). Військова частина НОМЕР_5 ( НОМЕР_4 прикордонний загін) здійснювала нарахування та виплату йому грошового забезпечення, у тому числі і здійснювала остаточний розрахунок із ОСОБА_1 при звільненні.

При здійсненні остаточного розрахунку із ОСОБА_1 була проведена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної грошової винагороди, встановлена постановою КМУ від 22.09.2010 № 889, яку він отримував під час проходження служби.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі №260/802/22 адміністративний позов позивача задоволено та зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (правонаступника НОМЕР_4 прикордонного загону) нарахувати та виплатити недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплачених сум. Також зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у 2016 та 2017 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889. 7 прикордонний загін фактично виконав рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у справі №260/802/22 та перерахував 08 березня 2023 року на рахунок позивача недоплачену частину грошового забезпечення. Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, а саме не своєчасне здійснення виплати одноразової грошової допомоги (щомісячна додаткова грошова винагорода (частина грошового забезпечення)) має наслідком виплату компенсації втрати частини доходів, відтак, на думку позивача, за період з 20.04.2017 року по день її фактичної виплати відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.31, 32).

У подальшому на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому останній відмовити у задоволенні позову, як безпідставному (а.с.36-38).

Представник відповідача скористався своїм правом і подав до суду відповідь на відзив (а.с.41, 42).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до витягу із Наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20 квітня 2017 року № 74-ос позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків прикордонного загону (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві була проведена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної грошової винагороди, встановлена постановою ПКМУ від 22.09.2010 №889, яку він отримував під час проходження служби.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі № 260/802/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ), як правонаступника, щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як розрахункової величини у квітні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Визначено протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на соціальні потреби у 2016 році і допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на соціальні потреби у 2017 році не у розмірі грошового забезпечення. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на соціальні потреби у 2016 та 2017 роках у розмірі грошового забезпечення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.8-11).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року апеляційну скаргу НОМЕР_2 прикордонного загону залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі № 260/802/22 без змін (а.с.12-15).

Як вбачається з матеріалів справи, НОМЕР_2 прикордонний загін, який є правонаступником НОМЕР_4 прикордонного загону, фактично виконав рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі № 260/802/22 та перерахував 08 березня 2023 року на рахунок позивача недоплачену частину грошового забезпечення, що підтверджується копією листа від 17 лютого 2023 року № 11/2690-23-Вих та випискою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 08 березня 2023 року (а.с.16, 20).

Позивач переконаний, що набув право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому звернувся за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (надалі - Закон № 2011-ХІІ).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою вказаної етапі встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі № 260/802/22 встановлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода є частиною грошового забезпечення позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід зазначити, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі Велика Палата Верховного суду дійшла до висновку про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення.

Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Верховний суд у постанові від 19 березня 2020 у справі №820/5286/17, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного суду у справі №522/2738/17, сформулював аналогічний правовий висновок.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі № 127/829/17.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи те, що Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі № 260/802/22 визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону як правонаступника, щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як розрахункової величини у квітні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, відповідно позивач набув право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Відповідно до висновків Верховного Суду, які висловлені у постанові від 24.10.2018 (справа № 820/3211/17) чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та індексація.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

Отже, слід дійти висновку, що поняття «грошове забезпечення», «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій адміністративній справі охоплюється застосованим у ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Аналогічну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 804/496/18, від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 22 травня 2020 року у справі № 808/3200/17, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_6 ), як правонаступника щодо ненарахування та невиплати позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 19.04.2017 року по 07.03.2022 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 19.04.2017 року по 07.03.2023 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на вище викладене та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність понесених позивачем судових витрат, такі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Військова частина НОМЕР_3 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Військова частина НОМЕР_3 , як правонаступника щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати частини грошового забезпечення за період з 19 квітня 2017 року по день її фактичної виплати, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

3. Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 19 квітня 2017 року по 07 березня 2023 року, - відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з Порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець