Справа № 320/20403/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року № 320/20403/23

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось акціонерне товариство «Перший Київський Машинобудівний завод» з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві по зарахуванню уточнюючих декларацій з земельного податку з юридичних осіб за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, які були подані акціонерним товариством «Перший Київський Машинобудівний завод» (), в рахунок погашення податкового боргу;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві внести зміни до картки особового рахунку платника податків акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» () шляхом виключення (скасування) відомостей про нарахування пені по земельному податку з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500) у розмірі 50 498 933,35 грн, яка нарахована за період з 29.09.2012 по 18.07.2022 та у розмірі 2 919 085,32 грн, яка нарахована 11.08.2022 за період з 31.03.2019 по 11.08.2022;

- визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у м. Києві у прийнятті податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, яка була подана акціонерним товариством «Перший Київський Машинобудівний завод»;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти податкову декларацію (уточнюючу) Акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» () з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік та відобразити відкориговані показники в інтегрованій картці за платежем земельний податок з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що за поданими позивачем уточнюючими податковими деклараціями податковим органом було протиправно нараховано пеню, оскільки подання платником податків у встановленому порядку уточнюючого розрахунку до податкової декларації не є формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, що виключає можливість нарахування контролюючим органом пені.

Позивач зауважує, що уточнюючими деклараціями були скориговані та зменшені суми податкових зобов`язань по земельному податку з юридичних осіб, однак відповідач таке коригування безпідставно визнав несвоєчасним погашенням податкової заборгованості, що і стало підставою для неправомірного нарахування пені.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В заперечення до позову у відзиві представник податкового органу зазначив, що контролюючий орган діяв на підставі, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, оскільки відповідно до облікових даних інтегрованих карток платника податків інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу в інтегрованій картці платника АТ «Перший Київський Машинобудівний завод» по Державній податковій інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДПС у м. Києві за кодом класифікації доходів бюджету 18010500 «Земельний податок з юридичних осіб» обліковується інформація, щодо розрахованої суми пені у сумі 48 849 064,30 грн, яка була розрахована після подання позивачем уточнюючих декларацій по земельному податку за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки.

Обґрунтовуючи свою позицію представник податкового органу зазначив, що вказана пеня була розрахована у зв`язку з тим, що позивачем на 2017 рік подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) 20.02.2017, відповідно термін 1 095 днів сплинув 20.02.2020, що і стало підставою для нарахування вказаної вище суми пені.

При цьому, представник відповідача зауважив, що у ст.129 ПК України відсутні положення щодо анулювання (скасування) пені, передбаченої п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України, у разі погашення податкового боргу за рахунок зменшення податкового зобов`язання внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до ст.50 ПК України.

На підставі викладених обставин представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з запереченнями представника податкового органу представником позивача подано заперечення на відзив, в якому останній зауважив, що аргументи викладені у відзиві не спростовують обставин, які викладені у позовній заяві, позивні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що Акціонерне товариство «Перший Київський Машинобудівний завод» зареєстровано 27.12.1994 та перебуває на податковому обліку Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ДПІ у Солом`янському районі м. Києва ГУ ДПС у м. Києві) як платник податків та зборів.

У відповідності до Витягу з інформаційної системи органів ДПІС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 01.03.2023 за позивачем обліковується пеня у розмірі 48 849 064,30 грн (строка №17, колонка 11 «Залишок несплаченої пені» Витягу з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 01.03.2023).

Згідно наявних в матеріалах справи документів вбачається, що в електронному кабінеті платника податків по земельному податку з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500) відображається інформація, щодо нарахування Позивачу 18.07.2022 пені по земельному податку з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500) у розмірі 50 498 933,35 грн., за період з 29.09.2012 по 18.07.2022 та щодо нарахування позивачу 11.08.2022 пені по земельному податку з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500) у розмірі 2 919 085,32 грн., за період з 31.03.2019 по 11.08.2022.

Згідно з даними електронного кабінету позивача, підставою нарахування пені стало подання позивачем уточнюючих податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) щодо земельного податку, якими було зменшено податкові зобов`язання, а саме:

- уточнююча податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік від 18.07.2022, реєстраційний №;

??- уточнююча податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік від 18.07.2022, реєстраційний №;

??- уточнююча податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2021 рік від 18.07.2022, реєстраційний №;

??- уточнююча податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік від 11.08.2022, реєстраційний №.

Не погоджуючись з дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо нарахування пені, вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Стаття 67 Конституції України, визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 15.1, 15.2 ст.15 ПК України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 270.1.1, 270.12 п.270.1 ст.270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування земельним податком є:

??- земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;

??- земельні частки (паї), які перебувають у власності.

В свою чергу, з аналізу матеріалів справи судом встановлено, що у акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» відсутні у власності та/або користуванні земельні ділянки відомості про які внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про те, що акціонерне товариство «Перший Київський Машинобудівний завод» не може бути суб`єктом/платником земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності.

Як вже було зазначено судом вище у зв`язку з виявленням наявності у електронному кабінету платника податку нарахувань з плати за землю, позивачем в порядку ст.50 ПК України було подано до Головного управління ДПС у м. Києві уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, якими зменшено суму податкових зобов`язань за платежем «земельний податок з юридичних осіб».

В контексті вказаного суд звертає увагу, що відповідно до п.п.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний:

- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 46.1 ст.46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п.49.1 ст.49 ПК України).

В свою чергу, порядок внесення змін до податкової звітності регулюється ст.50 ПК України.

Так, п.50.1 статті 50 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Також, п.50.1 ст.50 ПК України визначено, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених п.50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до ст.39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до п.п.141.9-1.3 п.141.9-1 ст.141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу «витягнутої руки» у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Отже, суд приходить до висновку, що законодавством передбачена можливість для платника податку виправити помилки у вже поданій декларації таким платником податку.

Виходячи із змісту спірних правовідносин суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до п.п.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не оплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В свою чергу, ПК України визначено, що після закінчення встановлених ПК України строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня (п.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України).

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (п.п.129.3.1 п.129.3 ст.129 ПК України).

За змістом п.129.4 ст.129 ПК України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (грошового зобов`язання) (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок с більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Відповідно до п.35.1, 35.2 ст.35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

За змістом п.87.1 ст.87 ПК України встановлено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Отже подання платником податків у встановленому порядку уточнюючого розрахунку до податкової декларації не є формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу.

Суд зауважує як вже зазначалось вище, що у силу приписів п.50.1 ст.50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Тож, вказаними нормами встановлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції/пені, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування (застосування) штрафної санкції/пені залежить від суми погашеного податкового боргу та від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №810/2108/16, від 13.02.2018 у справі №803/1156/17 від 12.06.2018 у справі №822/2198/17, від 23.06.2018 у справі №820/2508/17, від 12.02.2019 у справі №824/95/18-а, від 25.04.2019 у справі №826/19068/16, від 20.01.2021 у справі №826/7382/18, від 28.02.2020 у справі №812/1520/15, від 19.08.2021 у справі 812/1666/17.

Суд зауважує, що в даному випадку сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів, при цьому, жодною іншою нормою ПК України не передбачено, що погашення податкового боргу може відбуватись шляхом подачі уточнюючих розрахунків чи поданням річної декларації з визначенням податкових зобов`язань, які с меншими ніж сума раніше визначених зобов`язань, що говорить про відсутність підстав для нарахування позивачу пені.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2020 по справі №812/1703/16.

Крім того, специфіка нарахування штрафної санкції/пені, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції/пені.

У такому випадку, відсутня шкода державному бюджету, як і відсутній сам факт порушення, адже грошове зобов`язання, необхідне для сплати, було скориговано у від`ємне, тобто, відсутній обов`язок позивача сплачувати грошове зобов`язання, а отже, не може бути і застосований штраф за порушення сплати грошового зобов`язання, яке на той момент було від`ємним.

Отже, затримка сплати є такою, що відсутня, реальне грошове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету, як податкове зобов`язання дорівнює «-».

Враховуючи те, що Позивачем згідно з вказаними вище уточнюючими податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки було відкореговано (зменшено) суму податкового зобов`язання, суд приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для нарахування позивачу пені, оскільки об`єкт (підстави) її нарахування відсутній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №805/1764/16-а.

Крім того, як вже було встановлено судом вище у позивача відсутні у власності та/або користуванні земельні ділянки відомості про які внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про те, що позивач не може бути суб`єктом/платником земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності.

Крім вказаного вище, суд вважає за необхідне звернути увагу, що п.п.14.1.152. п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Втім, ПК України не містить переліку документів, які можуть підтверджувати факт погашення податкового боргу, однак, відповідно до ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених тією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Таким чином, виходячи з викладеного вище в сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві по зарахуванню уточнюючих декларацій з земельного податку з юридичних осіб за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, які були подані акціонерним товариством «Перший Київський Машинобудівний завод» (), в рахунок погашення податкового боргу.

За правилами ст.2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст.13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та оскільки судом було встановлено протиправну поведінку в діях контролюючого органу щодо нарахування неправомірно пені, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві внести зміни до картки особового рахунку платника податків акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» () шляхом виключення (скасування) відомостей про нарахування пені по земельному податку з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500) у розмірі 50 498 933,35 грн, яка нарахована за період з 29.09.2012 по 18.07.2022 та у розмірі 2 919 085,32 грн, яка нарахована 11.08.2022 за період з 31.03.2019 по 11.08.2022;

Щодо обставин того, що позивачем листом від 12.10.2022 №224-10 (від 14.10.2022 №62504/6) подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, якою було відкореговано (зменшено) суму податкових зобов`язань за відповідний рік, однак, відповідачем листом від 14.10.2022 за вих.№33767/AI/26-15-58-05-03 безпідставно відмовлено у прийняті податкової декларації, та відображенні відповідних показників в інтегрованій картці мотивуючи свої дії закінченням строків давності встановлених п.102.1 ст. 102 ПК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п.102.1 ст.102 ПІК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до ст.39 і 392 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст.133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до ст.39 і 392 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку/декларації.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, коім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Водночас п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу.

В свою чергу, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України №928 було продовжено до 31.12.2022 на всій території України карантин через COVID-19 та режим надзвичайної ситуації.

Отже, з викладених вище обставин суд приходить до висновку, що за контролюючим органом був обов`язок прийняти уточнюючий розрахунок до декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік за періоди березень-грудень 2022 року, оскільки 18.03.2020 передує відповідно 18.03.2017, а виходячи з встановлених обставин, граничний строк сплати зобов`язань за березень 2017 року закінчився 30.03.2017, що свідчить про дотримання строків встановлених п.102.1 ст.102 ПК України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та наявності підстав для зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві прийняти податкову декларацію (уточнюючу) Акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» () з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік та відобразити відкориговані показники в інтегрованій картці за платежем земельний податок з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п.89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п.29).

Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Відтак, враховуючи, розмір задоволених позовних вимог позивача, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2 684,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві по зарахуванню уточнюючих декларацій з земельного податку з юридичних осіб за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, які були подані акціонерним товариством «Перший Київський Машинобудівний завод» (), в рахунок погашення податкового боргу.

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) внести зміни до картки особового рахунку платника податків акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» (адреса: 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 49/2, ) шляхом виключення (скасування) відомостей про нарахування пені по земельному податку з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500) у розмірі 50 498 933,35 грн, яка нарахована за період з 29.09.2012 по 18.07.2022 та у розмірі 2 919 085,32 грн, яка нарахована 11.08.2022 за період з 31.03.2019 по 11.08.2022.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у м. Києві у прийнятті податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, яка була подана акціонерним товариством «Перший Київський Машинобудівний завод».

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) прийняти податкову декларацію (уточнюючу) акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» (адреса: 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 49/2, ) з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік та відобразити відкориговані показники в інтегрованій картці за платежем земельний податок з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010500.

Стягнути на користь акціонерного товариства «Перший Київський Машинобудівний завод» (адреса: 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 49/2, ) судовий збір в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні нуль копійок), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.