Справа № 160/5725/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 160/5725/23
(суддя Рянська В.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Криворізька виправна колонія(№80)» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №160/5725/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія(№80)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 березня 2023 року звернувся до суду з позовом до Державної установи «Криворізька виправна колонія(№80)» згідно з яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України середнього заробітку (грошового забезпечення) з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року;

- зобов`язати Державну установу «Криворізька виправна колонія (№ 80)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України середній заробіток (грошове забезпечення) та компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги з 01.04.2022 до 18.07.2022.

Позов фактично обґрунтовано тим, що у період прийняття позивача на військову службу, відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату йому грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 18.07.2022 року, включно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України середнього заробітку (грошового забезпечення) за період з 01.04.2022 до 18.07.2022.

Зобов`язав Державну установу «Криворізька виправна колонія (№ 80)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України середній заробіток (грошове забезпечення) за період з 01.04.2022 до 18.07.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачеві середнього заробітку (грошового забезпечення) за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року. При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у період перебування позивача на військовій службі, оскільки передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок спорів не поширюються на осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив службу у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№ 80)» з 19.12.2016 на посаді старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Криворізької виправної колонії (№ 80) на підставі наказу Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області від 15.12.2016 № 310 о/с (а.с.14).

Наказом Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» від 21.02.2020 № 32/ОС-20 старшого лейтенанта внутрішньої служби Дзоблаєва Є.Г. з 02.03.2020 року призначено на посаду старшого оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», звільнивши з 01.03.2020 року з посади оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) цієї установи (а.с.15).

24.02.2022 року позивачем було отримано повістку до Металургійно-Довгинцівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Кривого Рогу, де його було мобілізовано до Збройних Сил України та направлено дня подальшого проходження військової служби.

З 26.02.2022 року позивач перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки від 27.03.2022 № 223, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с.18).

22.12.2022 року військовою частиною НОМЕР_2 видано ОСОБА_1 довідку № 1546 про те, що він перебуває на військовій службі у зазначеній військовій частині з 30.04.2022 року (а.с.20).

Наказом начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» від 28.02.2022 року № 24/ОС-22, увільнено старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого оперативного відділу, з 25.02.2022 року від виконання службових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, осіб з числа резервістів та військовозобов`язаних, на військовий період із збереженням місця служби (посади) та виплатою середньомісячного грошового забезпечення (заробітку) (а.с.16).

Наказом начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» від 07.04.2022 №47/ОС-22 у зв`язку із призовом на військову службу 26.02.2022 року до Збройних Сил України увільнено від виконання обов`язків капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого оперативного відділу, на особливий період зі збереженням місця роботи та посади, без збереження грошового забезпечення на період військової служби (а.с.17).

Згідно з довідкою № 80/10-1441 від 09.03.2023 року, виданою Державною установою «Криворізька виправна колонія (№ 80)», за період з 01.03.2022 до 31.03.2022 ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 17411,55 грн. З 01.04.2022 грошове забезпечення не нараховується та не виплачується (а.с.19). Правомірність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Згідно із ч. 8 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Частиною 3 статті 119 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) передбачалося, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

В подальшому, Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, згідно якими у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ набрав чинності з 19.07.2022 року.

Тобто, з 19.07.2022 року припинено нарахування середнього заробітку у період проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Зважаючи на те, що позивач є громадянином України, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, при цьому за умовами ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав право на нарахування та виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, таку виплату відповідачем не здійснювалося через наявність наказу від 07.04.2022 № 47/ОС-22 яким увільнено позивача від виконання обов`язків капітана внутрішньої служби у зв`язку із призовом на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період зі збереженням місця роботи та посади, без збереження грошового забезпечення на період військової служби (а.с.17).

Тобто, в спірних відносинах має місце виконання відповідачем виданого начальником Державної установи «Криворізька виправна колонія(№80)» наказу № 47/ОС-22, а не бездіяльність відповідача з невиплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року, як вважає позивач та помилково зробив висновок суд першої інстанції у своєму рішенні.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову, а саме прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що для ефективного захисту прав позивача позов слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування наказу Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» від 07.04.2022 № 47/ОС-22 яким увільнено позивача від виконання обов`язків капітана внутрішньої служби у зв`язку із призовом на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період саме без збереження грошового забезпечення на період військової служби.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що факт визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року, без визнання протиправним та скасування наказу, яким вирішено припинити позивачу таку виплату впливає на можливість виконання судового рішення у цій справі та може зробити його виконання неможливим, що суперечить принципам судочинства та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №160/5725/23 висновки суду щодо протиправної бездіяльності відповідача з не нарахування та не виплати позивачу відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП середнього заробітку (грошового забезпечення) з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року та із зміною абзацу другого резолютивної частини цього рішення шляхом викладу цього абзацу у наступній редакції «Визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» від 07.04.2022 № 47/ОС-22». В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Криворізька виправна колонія(№80)» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №160/5725/23 змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №160/5725/23 висновки суду щодо протиправної бездіяльності Державної установи «Криворізька виправна колонія(№80)» з не нарахування та не виплати ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу Законів про працю України середнього заробітку (грошового забезпечення) з 01.04.2022 року до 18.07.2022 року.

Змінити абзац другий резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №160/5725/23 шляхом викладення його тексту у наступній редакції «Визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» від 07.04.2022 № 47/ОС-22».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №160/5725/23 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов