Справа № 620/8808/22
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8808/22 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 05.10.2022 № 46 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІ1 «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 27.09.2022 пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу», з урахуванням складових заробітної плати згідно довідок, виданих Північним офісом Держаудитслужби в Чернігівській області від 19.09.2022 № 26-17-27/88 та № 26-17- 27/89 на загальну суму 21786,20 грн. та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум, зарахувавши до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, періоди роботи ОСОБА_1 , з 01.01.1988 по 31.12.1991 на посаді головного бухгалтера Талалаївського відділення Ощадбанка № 3094, з 14.09.2009 по 29.06.2010 на посаді заступника керівника апарату, начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Талалаївської райдержадміністрації, з 20.05.2013 по 30.04.2016 на посаді головного бухгалтера Липівської сільської ради.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.10.2022 № 46 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про державну службу».

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до державної служби стаж роботи ОСОБА_1 з 01.01.1988 по 25.12.1991 на посаді головного бухгалтера Талалаївського відділення Ощадбанка № 3094, з 14.09.2009 по 29.06.2010 на посаді заступника керівника апарату, начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Талалаївської районної державної адміністрації; з 20.05.2013 по 30.04.2016 на посаді головного бухгалтера Липівської сільської ради.

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2022 про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Також, апелянт заперечує проти розміру стягнутих витрат на правничу допомогу, оскільки вважає його неспівмірним із складністю справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , після досягнення 60 років, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою від 27.09.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 96).

З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.10.2022 № 46 встановлено, що страховий стаж позивача становить 41 рік 06 місяців 02 дні, спеціальний стаж - 12 років 05 місяців 21 день. Право на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» відсутнє, оскільки станом на 01.05.2016 позивач не перебував на державній службі та не набув спеціального стажу 20 років. Тому позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 49).

Вважаючи, що вона має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки має необхідний стаж роботи, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам колегія суддів апеляційної інстанції зважає на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) установлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, з аналізу викладених норм слідує, що право на пенсію державного службовця набуває особа при наявності певних умов: досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу та відповідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, лише за наявності зазначених умов та їх сукупності за особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

У відповідності до вимог пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Наразі, ст. 25 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який і приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади структурі державного органу. Крім того, встановлені категорії посад державних службовців, а також передбачено, що Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення д відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

З матеріалів справи вбачається, що підставою відмови у призначенні позивачу пенсії за нормами Закону № 3723-XII є недостатній стаж державної служби, який полягає в незарахуванні трудового стажу позивача на посаді головного бухгалтера Талаївського відділення Ощадбанка № 3094, на посаді заступника керівника апарату, начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Талаївської райдержадміністрації, на посаді головного бухгалтера Липівської сільської ради, оскільки, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ці посади не відносяться до категорій посад визначених Законом № 3723-XII.

Відповідно до копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , довідки філії - Чернігівське обласне управління AT «Ощадбанк» № 123.28-12/1079 від 13.09.2022 ОСОБА_1 була прийнята на роботу в Талалаївську-Центральну ощадну касу № 3094 Державних трудових ощадних кас СРСР з 01.06.1983, наказ № 140 від 26.05.1983 по Чернігівському обласному управлінню Державних трудових ощадних кас СРСР та наказу № 42 від 01.06.1983 по Талалаївській центральній ощадній касі № 3094. Звільнена з роботи 15.05.1998 на підставі наказу № 48 від 15.05.1998. При цьому, позивач у зазначені періоди працював ревізором, бухгалтером- ревізором, головним бухгалтером (а.с. 70, 81-83).

Наразі, вказаною довідкою також підтверджується, що відповідно до постанови ЦК КПРС та Ради міністрів СРСР від 17.07.1987 № 821 Державні трудові ощадні каси СРСР реорганізовані в Ощадний банк СРСР. Талалаївська центральна ощадна каса № 3094 реорганізована в Тлалаївське відділення № 3094 Українського республіканського банку Ощадного банку СРСР.

Відповідно до наказу Українського республіканського банку Ощадного банку України від 02.01.1992 № 2-к Український республіканський банк Ощадний банк СРСР перетворений в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України).

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби було визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).

Разом з тим, пунктом 2 Порядку № 283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Згідно з Додатком до Порядку № 283 у Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби входять: Держбанк СРСР, Зовнішекономбанк СРСР, Будбанк СРСР, Промбудбанк СРСР, Агропромбанк СРСР, Житлосоцбанк СРСР, Ощадний банк СРСР, їх республіканські банки (контори), крайові, обласні (міські) управління, а також міські і районні відділення.

Згідно з чинним на той час загальносоюзним Класифікатором посад службовців, затвердженим постановою Держкомітету СРСР по стандартам від 27.08.1986 № 016 посада «бухгалтера» віднесена до категорії «спеціаліст».

З огляду на наведені обставини ,колегія суддів приходить до висновку, що період роботи позивача з 01.01.1988 по 25.12.1991 в Ощадному банку СРСР підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії державного службовця.

Щодо не зарахування позивачу до стажу державної служби період роботи з 14.09.2009 по 29.06.2010 на посаді заступника керівника апарату, начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Талалаївської райдержадміністрації, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається з копії трудової книжки позивача, у період з 14.09.2009 по 29.06.2010 вона працювала в Талалаївській райдержадміністрації на посаді заступника керівника апарату, начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації (а.с. 24-25).

Згідно частини другої статті 25 Закону № 3723-ХІІ до шостої категорія посад державних службовців віднесені посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади.

Наразі, ст. 48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України «Про державну службу».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посада заступника керівника апарату, начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Талалаївської райдержадміністрації належала до шостої категорії посад державної служби. Таким чином, період роботи позивача з 14.09.2009 по 29.06.2010 має бути зараховано до стажу державної служби.

Щодо не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу до стажу державної служби період роботи з 20.05.2013 по 17.01.2018 на посаді головного бухгалтера Липівської сільської ради, що була реорганізована шляхом приєднання до Талалаївської селищної ради, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як встановлено з копії трудової книжки, у період з 20.05.2013 по 17.01.2018 позивач працювала на посаді головного бухгалтера Липівської сільської ради, що була реорганізована шляхом приєднання до Талалаївської селищної ради (а.с. 27).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Наразі, пунктом 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII передбачено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 передбачено зарахування до стажу державної служби час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

04.07.2001 набрав чинності Закон України від 07.06.2001 № 2493-1П «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-ІП).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2493-111 встановлено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до шостої категорії віднесені посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів,, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад; до сьомої категорії - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Після набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби, не змінилися.

Таким чином, відповідно до положень статті 46 Закону № 889-VIII та пункту 4 Порядку № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 по справі № 735/939/17.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що період роботи позивача з 20.05.2013 по 17.01.2018 на посаді головного бухгалтера Липівської сільської ради, що була реорганізована шляхом приєднання Талалаївської селищної ради має бути зараховано до стажу державної служби позивача.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №46 від 05.10.2022 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за нормами Закону України «Про державну службу» є протиправним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до державної служби стаж роботи ОСОБА_1 з 01.01.1988 по 25.12.1991 на посаді головного бухгалтера Талалаївського відділення Ощадбанка № 3094; з 14.09.2009 по 29.06.2010 на посаді заступника керівника апарату, начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Талалаївської районної державної адміністрації; з 20.05.2013 по 30.04.2016 на посаді головного бухгалтера Липівської сільської ради та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2022 про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, частина шоста статті 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч.2, 3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: копію договору про надання правової допомоги від 26.10.2022 з визначенням фіксованої суми гонорару (4000,00 грн.), ордер на надання правової (правничої) допомоги від 29.11.2022 серії СВ № 1040964, рахунок-фактуру від 26.10.2022; квитанцію від 31.10.2022 на суму 4000,00 грн. про оплату послуг адвоката.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Наразі, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, аналізуючи вищевикладене, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до переконання про те, що висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 2000 грн. є вірним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 10.08.2023р.)