Справа № 620/7664/23
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 року Чернігів Справа № 620/7664/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача з припинення нарахування та виплати щомісячної суддівської винагороди як судді Деснянського районного суду м.Чернігова, починаючи з 16.05.2023 та зобов`язати відповідача відновити нарахування та виплату позивачу щомісячної суддівської винагороди як судді Деснянського районного суду м.Чернігова, починаючи з 16.05.2023 і до дня звільнення з військової служби в зв`язку із скасуванням в Україні воєнного стану.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що він з 15.05.2023 проходить військову службу по мобілізації на час воєнного стану в Україні в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України. Після призову на службу, відповідач припинив нарахування та виплату йому щомісячної суддівської винагороди. Зазначені дії, на думку позивача, суперечать положенням ст.130 Конституції України, ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішенню Ради суддів України від 05.08.2022 №24. Також зазначає, що припинення виплати суддівської винагороди призведе то того, що час перебування на військовій службі під час воєнного стану, йому не буде зараховано до стажу роботи на посаді судді, через ненадходження до бюджету відповідних відрахувань податків і заробітної плати судді.

Суд ухвалою від 13.06.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також було встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення йому даної ухвали на надання відзиву на позов.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено правове регулювання проходження суддею військової служби із збереженням суддівської винагороди. На позивача як на військовозобов`язаного, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації у зв`язку з введенням воєнного стану, поширюються гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України, зокрема за ним зберігається місце роботи і посада, а також йому виплачується грошове забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки позивач не здійснює правосуддя у зв`язку з проходженням військової служби, тому він не має права на отримання суддівської винагороди.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він наголошує, що положення ст.119 КЗпП України не можуть застосовуватися при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

З 16.05.2023, на підставі наказу Голови Деснянського районного суду м. Чернігова №22-кт, ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків відправлення правосуддя в зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, із збереженням місця роботи і посади на строк до закінчення воєнного стану та оголошення рішення про демобілізацію.

Позивач зазначає, що з зазначеної дати відповідач припинив нарахування та виплату йому щомісячної суддівської винагороди.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено випадки коли під час відрядження за суддею зберігається виплата суддівської винагороди за основним місцем роботи та встановлених законом доплат.

Відповідно до частин 5, 6 статті 54 частин 1, 4 статті 55 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі призначення судді членом Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України він відряджається для роботи в цих органах на постійній основі. За членами цих органів - суддями зберігаються гарантії матеріального, соціального та побутового забезпечення, визначені законодавством для суддів. Суддю за його заявою може бути відряджено для роботи у Національній школі суддів України, а суддю, обраного головою чи заступником голови Ради суддів України, - до Ради суддів України, із збереженням розміру суддівської винагороди за основним місцем роботи та встановлених законом доплат. У зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя. У період дії надзвичайного чи воєнного стану і за умови зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються у відповідному суді, в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 цього Закону, суддя суду, територіальна підсудність справ якого змінюється, може бути без його згоди відряджений для здійснення правосуддя до суду, якому визначається територіальна підсудність справ, що перебували у провадженні суду, в якому працює суддя, а в разі відсутності вакансій у цьому суді - до іншого суду того самого рівня і спеціалізації. Суддя, який відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, здійснює правосуддя та отримує суддівську винагороду в суді, до якого його відряджено.

Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не урегульовано питання призову суддів на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду та виплати суддівської винагороди.

Натомість ці питання урегульовані статтею 119 КЗпП України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд наголошує, що відповідно до частини 2 статті 54 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя не може поєднувати свою діяльність із підприємницькою, адвокатською діяльністю, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу (крім викладацької, наукової чи творчої), а також входити до складу керівного органу чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на вказане, посилання позивача на те, що припинення виплати суддівської винагороди призведе то того, що час перебування на військовій службі під час воєнного стану, йому не буде зараховано до стажу роботи на посаді судді, через ненадходження до бюджету відповідних відрахувань податків і заробітної плати судді на увагу не заслуговують.

Суд зазначає, що військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 39 Закону №2232-XII громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3, 4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Крім того, частиною 3 цієї статті передбачено, серед іншого, що таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не урегульовано питання призову суддів на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, а одночасне отримання грошового забезпечення та суддівської винагороди суперечить приписам статті 54 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми спеціального законодавства, у даному випадку ч.3 ст.119 КЗпП України.

А отже, оскільки позивач перебуваючи на військовій службі з 15.05.2023 не здійснює судочинство, а фактично є військовослужбовцем, дії відповідача щодо невиплати йому суддівської винагороди є правомірними.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Ради суддів України від 05.08.2022 №24, оскільки останнє в силу ч.9 ст.133Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не є нормативно-правовим актом в частині виплат суддівської винагороди.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частинами 1,2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (вул.Княжа, буд.16, м.Чернігів, 14000, ).

Третя особа - Державна судова адміністрація України (вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601, ).

Повне рішення суду складено 10.08.2023.

Суддя Л.О. Житняк