Справа № 585/2729/23
Суддя: Євлах О. О.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/2729/23
Номер провадження 2-а/585/47/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.

позивача ОСОБА_1

представник позивача Фуртат В.В.

представника відповідача Давиденко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідача Інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роменського РВП ГУНП в Сумській області Карпенко Микола Леонідович,

Головне Управління Національної Поліції в Сумській області

вимоги позивача: про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 30 червня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

2. Позов обґрунтував тим, що 22 червня 2023 року інспектором сектору реагування патрульної поліції № 4 Роменського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Сумській області Карпенком Миколою Леонідовичем відносно мене було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення № 261457 серії ГБВ та накладено штраф у розмірі 1 000 грн. за начебто вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак він вважає зазначену постанову протиправною, оскільки її винесено з грубими порушеннями норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та в моїх діях відсутній склад будь-якого адміністративного правопорушення. Так 22 червня 2023 року приблизно об 10 год. 40 хв. він приїхав на власному легковому автомобілі марки ВАЗ модель 21083 номерний знак НОМЕР_1 на територію бувшого УВП УТОС по вул. Рятувальників (Маяковського), 49 у місті Ромни де розташоване належне мені на праві приватної власності нежитлове приміщення. Він мав намір під`їхати на автомобілі до входу цього приміщення, але на дорозі по якій він зазвичай рухається поряд з приміщенням станції технічного обслуговування (далі СТО) стояв поліцейський патрульний автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 , який заважав проїзду. Тому, він продовжив рух по території бувшого УВП УТОС іншим шляхом й зупинившись біля належного йому нежитлового приміщення, вимкнув двигун та знаходився в автомобілі. У цей час я помітив двох поліцейських, які стояли біля патрульного автомобіля, та відкривши вікно свого автомобіля в доброзичливій формі повідомив їм, що вони створюють перешкоди для руху. У відповідь поліцейські повідомили мені, що патрульний автомобіль знаходиться на ремонті й пішли до приміщення СТО, а я продовжив знаходитися в автомобілі. В будь-які інші розмови, і тим більше суперечки з поліцейськими я не вступав.

Через деякий час він почув гучну розмову в приміщенні СТО між поліцейськими та працівником СТО з якої йому стало зрозуміло, що мова йде про нього.

Після цього, з приміщення СТО вийшов інспектор ОСОБА_2 та підійшовши до капоту мого автомобіля почав задавати мені питання, чому я не пристебнутий паском безпеки, хоча в цей час двигун мого автомобіля був вимкнений, він не здійснював рух та лише сидів в автомобілі. Він відповів інспектору Карпенку М.Л., що нікуди не рухається, а тому й не зобов`язаний користуватися паском безпеки. Потім, інспектор ОСОБА_2 разом із своїм колегою, анкетні дані якого він не пам`ятає, безпідставно почали вимагати від нього документи, що посвідчують його особу. На прохання пояснити причини та підстави такої вимоги поліцейські нічого конкретного не відповіли та продовжували вимагати документи, а потім взагалі заявили, що він начебто перебуваю в стані алкогольного сп`яніння, хоча він не вживає алкоголь й тим більше за кермом. Подібні необгрунтовані твердження поліцейських були вкрай образливими для нього. Поліцейські тиснули на нього, намагалися звинуватити у п`янстві та вимагали щоб він надав їм для чогось свої документи.

Враховуючи таку поведінку поліцейських, з метою захисту своїх прав він звернувся на телефонну спецлінію поліції «102» та повідомив про те, що поліцейські чинять відносно нього неправомірні дії, а також перегородили своїм службовим автомобілем дорогу чим перешкоджають руху. При цьому патрульну поліцію на місце події він не викликав.

Коли він завершив телефонну розмову, поліцейський, анкетні дані якого він не пам`ятає, заявив, що відносно нього буде складено постанову, оскільки звернувшись на телефонну спецлінію поліції «102» він здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, який, на його думку полягав у повідомленні неправдивої інформації стосовно того, що йому перегородили дорогу та автомобіль стоїть з порушенням. Цей поліцейський, одразу ж почав складати постанову на капоті патрульного автомобіля, який продовжував стояти на тому ж місці де він і був від самого початку, але вже з увімкненою аварійною світловою сигналізацією, а інспектор ОСОБА_2 знаходився неподалік. В свою чергу, він повідомив поліцейських, що має намір написати пояснення до цієї постанови та попрохав надати йому аркуш паперу та кулькову ручку, оскільки при собі він їх не мав.

Поліцейський, який складав постанову, надав йому пустий бланк для пояснень, однак кулькову ручку він відмовився надавати, вказавши що це його приватна власність.

Коли було складено постанову, поліцейський запропонував її підписати, але він відповів, що підпише постанову коли напише пояснення та їх буде приєднано до постанови й зазначено про це. Він жодним чином не відмовлявся від підписання та отримання постанови, про що повідомив поліцейського декілька разів.

Як тільки інспектор передав йому кулькову ручку для підписання постанови, він вирішив спочатку написати пояснення, а потім вже підписати та отримати постанову. Однак, поліцейський, який складав постанову, помітивши, що він пишу пояснення, схопив його за праву руку й почав її викручувати, намагаючись відібрати кулькову ручку, що йому врешті решт й вдалося. Після цього, цей поліцейський разом з інспектором Карпенком М.Л. сіли до патрульного автомобіля та поїхали з території бувшого УВП УТОС.

Тому, він вдруге зателефонував на телефонну лінію поліції «102» та повідомив про неправомірні дії працівників поліції, але знову ж таки на місце події поліцію не викликав.

Отже, його звернення на спецлінію поліції «102» мали виключно характер скарг на неправомірні дії поліцейських, а не виклику патрульної поліції.

В обох випадках його звернень на спецлінію поліції «102» патрульна поліція на місце події не виїжджала.

Того ж дня, він звернувся до Роменського ВП ГУНП в Сумській області із письмовою скаргою на неправомірні дії поліцейських, а також надав письмові пояснення, які не було приєднано до оскаржуваної постанови на місці події.

22червня 2023 року він звернувся до Роменського ВП ГУНП в Сумській області із заявою про видачу йому копії оскаржуваної постанови, яку він отримав 26 червня 2023 року. Після ознайомленням зі змістом постанови він виявив, що її підписано інспектором Карпенком М.Л., а не тим поліцейським, який фактично проводив «розгляд» адміністративної справи та складав постанову. Не погоджуючись з винесеною постановою він вирішив оскаржити її до Роменського міськрайонного суду.

3. Відповідач інспектор Карпенко М.Л. відзиву на позову заяву суду не подав.

4. Відповідач Головне управління Національної поліції в Сумській подало суду відзив на позовну заяву в якій прохав відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю. Вважав, що поліцейський під час розгляду справи про адміністративне правопорушення діяв на підставі , в межах повноважень та у спосіб, визначений положеннями КУпАП України.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в підстав викладених в позовній заяві. Наголосив на тому що його дзвінки на лінію «102» були виключно з ціллю повідомити про неправомірні дії з боку працівників поліції відносно нього, а не виклик працівників патрульної поліції. При цьому додатково зазначив, що на жоден з його телефонних дзвінків виїзд патрульних поліцейських здійснений не був.

Представник позивача підтримав позицію позивача ОСОБА_1 , просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його обов`язкової участі суду не надав.

Представник відповідача ГУНП в Сумській області Давиденко О.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

5. Судом встановлено, що постановою № 261457 серії ГБВ ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1 000 грн. (а.с.5)

6. Копія плану розміщення земельних ділянок по АДРЕСА_1 . ( а.с.6).

7. Згідно Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.05.2023 року у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено. (а.с.7).

8. Згідно квитанції № 120 від 26.06.2023 року ОСОБА_1 сплатив 377,60 гривень за проведення огляду на визначення ознак сп`яніння. (а.с.8).

VІ. Норми права.

9. Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

При цьому, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Відповідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що Суд та національні суди відповідної країни при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05 травня 2015 року; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15 лютого 2013 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рекомендації № R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

V. Оцінка суду.

10. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У судовому засіданні беззаперечно не встановлено, що ОСОБА_1 було здійснено завідомо неправдивий виклик працівників поліції, оскільки з пояснень самого позивача слідує, що його телефонні дзвінки на спецлінію «102» ним було здійснено лише з ціллю висловити скаргу на неправомірні дії поліцейського Карпенка М.Л.

Крім того оцінку діям ОСОБА_1 було надано поліцейський Карпенко М.Л., на дії якого останній і мав намір поскаржитися. На думку суду, оцінку правдивості дій позивача ОСОБА_1 міг висловити лише інший поліцейський,а не ОСОБА_2 , на дії якого позивач висловлював скарги.

А відтак, на переконання суду, інспектор при розгляді справи про адміністративне правопорушення, діяв всупереч вимогам ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішив справу в порушення вимог закону.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат.

18. Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 536,80 гривень, який у зв`язку з задоволенням позову підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 13, 14, 72-77, 94, 241 246, 250, 255, 293, 295 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Роменського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Карпенко Миколи Леонідовича, Головного Управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 261457 серії ГБВ від 22 червня 2023 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 23, код СДРПОУ - 40108777) на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту судового рішення через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: інспектор СППП №4 Роменського РВП ГУНП в Сумській області Карпенко Микола Леонідович, місцезнаходження: м.Ромни, вул.Коржівська,107, Сумської області, 42000.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Сумській області, місцезнаходження: вулиця Герасима Кондратьєва,23, м.Суми, 40000, .

Повний текст рішення суду виготовлено 09 серпня 2023 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ