Справа № 260/398/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/398/23 пров. № А/857/10316/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі за його позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язати вчинити дії,

суддя у І інстанції Плеханова З.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 28 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- зобов`язати відповідача виконати рішення Хустського районного суду від 19 березня 2021 року у справі № 713/975/12 згідно з виконавчим листом у повному обсязі на протязі одного місяця.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Закарпатській області виконати у повному обсязі рішення Хустського районного суду за період з 01 березня 2007 року до 08 липня 2010 року з врахуванням коефіцієнту заробітної плати 3,34078 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 260/398/23 у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки триває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №713/975/12, яке незакінчене, то є передчасним надавати оцінку неналежного виконання відповідачем заходів щодо примусового виконання боржником рішення суду.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України у Закарпатській області виконати в повному обсязі рішення Хустського районного суду за період з 01 березня 2007 року до 08 липня 2010 року з урахуванням коефіцієнту заробітної плати 3,34078 грн, то у задоволенні такої вимоги позивачу рішенням суду відмовлено, виконавчий лист не видавався і така вимога розгляду не підлягає.

У апеляційному порядку рішення оскаржено ОСОБА_1 , який просив таке скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. При цьому вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Позивач ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду підтримав свої вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив суд апеляційної інстанції вжити заходів щодо належного виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2012 року № 713/975/12 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі провести перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2004 року з урахуванням преміальних у розмірі 320 карбованців та провести нарахування відповідно до частини 2 статей 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року № 168309/12 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області задоволено. Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2012 року у справі № 713/975/12, 2а-713/66/12 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано судові рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року, Хустського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2012 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року у справі №713/975/12 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести перерахунок пенсії позивача з 24 листопада 2013 року із врахуванням заробітної плати за календарний місяць вересень 1986 року на підставі довідки № 22 від 16 березня 2005 року із врахуванням преміальних у розмірі 320 карбованців та провести нарахування відповідно до частини 2 статті 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років. У задоволенні позову в частині позовної вимоги: «На підставі ухвали Хустського районного суду від 10.04.2008 провести нарахування пенсії у повному обсязі згідно постанови Хустського райсуду від 30.03.2006 за період з 01.03.2007 по 08.07.2010» відмовлено.

24 червня 2021 року рішення набрало законної сили.

03 серпня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на виконання вказаного рішення суду здійснило розрахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та встановило, що розмір пенсії за І складовою (за період стажу набутого до 01 січня 2004 року) буде становити 168,00 грн. З 01 липня 2021 року ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 6320,86 грн.

03 грудня 2021 року позивач подав до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі ВПВР) заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №713/975/12, виданого 23 вересня 2021 року Хустським районним судом Закарпатської області.

10 грудня 2021 року постановою старшого державного виконавця ВПВР відкрито виконавче провадження № 67794539 з примусового виконання виконавчого листа № 713/975/12 та надано боржнику строк для виконання рішення - 10 робочих днів.

28 грудня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом № 0700-0401-5/51886 повідомило ВПВР, що виконавчий лист № 713/975/12 виконано 03 серпня 2021 року у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. Зокрема, проінформовано, що провівши розрахунок пенсії на виконання рішення суду від 19 березня 2021 року у справі №713/975/12 відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що розмір пенсії за І складовою ( за період стажу, набутого до 01 січня 2004 року ) буде становити тільки 168,00 грн (максимальний розмір пенсії за раніше діючим законодавством). З 01 липня 2021 року ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 6320,86 грн. Отже, у разі виконання рішення Хустського районного суду від 19 березня 2021 року у справі №713/975/12 розмір пенсії суттєво зменшиться, про що позивача було повідомлено листом Головного управління № 0700-0306-8/29821 від 04 серпня 2021 року.

30 січня 2023 року ВПВР скерував запит № 9-67794539/23 до Пенсійного фонду України, у якому просив провести перевірку правильності виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області виконавчого листа № 713/975/12, виданого 23 вересня 2021 року Хустським районним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 24 листопада 2013 року із врахуванням заробітної плати за календарний місяць вересень 1986 року на підставі довідки № 22 від 16 березня 2005 року із врахуванням преміальних у розмірі 320 карбованців та провести нарахування відповідно до частини 2 статті 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років.

Вважаючи, що тривале невиконання рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2021 року порушує його права, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закону України «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтями 1, 5 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 13 Закону №1404-VIII).

У силу вимог частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, на підставі пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (абзац перший частини 4 статті 18 Закону №1404-VIII).

Абзацом першим частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За правилами частин першої - третьої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Спір у цій справі виник у зв`язку із невжиттям державним виконавцем заходів задля примусового виконання рішення суду на користь позивача.

Як слідує з матеріалів справи, 10 грудня 2021 року постановою старшого державного виконавця ВПВР Гаринець О.І. відкрито виконавче провадження № 67794539 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 713/975/12, виданого 23 вересня 2021 року Хустським районним судом Закарпатської області, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 24 листопада 2013 року із врахуванням заробітної плати за календарний місяць - вересень 1986 року на підставі довідки № 22 від 16 березня 2005 року із врахуванням преміальних у розмірі 320 карбованців та провести нарахування відповідно до частини 2 статті 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років. Вказаною постановою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Разом із тим, як видно з матеріалів справи, після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII, боржник не виконав рішення суду, однак державним виконавцем не було вжито заходів, передбачених Законом №1404-VIII, щодо примусового виконання рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року у справі № 713/975/12.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача виконати судове рішення від 19 березня 2021 року згідно виконавчого листа № 713/975/12, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки триває виконавче провадження, яке не закінчене, то надавати оцінку неналежного виконання відповідачем заходів щодо примусового виконання боржником рішення суду є передчасним.

Однак, судячи зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції не враховано, що станом на час подання позовної заяви відповідач вже допустив бездіяльність, яка полягає у нездійсненні заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом №1404-VIII, під час примусового виконання виконавчого листа у справі № 713/975/12, виданого Хустським районним судом Закарпатської області 23 вересня 2021 року.

При цьому апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 7 липня 2019 року у справі №420/70/19, від 23 травня 2018 року у справі №537/3986/16-а, від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19, згідно з якими, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Визначальною умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання останнім виконавчого документа без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Поважність причин невиконання рішення суду оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що у цій справі відповідачем не доведено того, що після закінчення строку для виконання боржником рішення суду, визначеного частиною 6 статті 26 Закону №1404-VII, державним виконавцем у межах відповідного виконавчого провадження було виконано передбачений частиною 1 статті 63 цього Закону обов`язок щодо перевірки виконання рішення боржником, зокрема, із наданням оцінки поважності причин невиконання рішення суду.

При цьому апеляційний суд зазначає, що причиною порушення прав позивача є протиправна бездіяльність відповідача (форма пасивної поведінки), а не дії (форма активної поведінки), як помилково вважає позивач.

За приписами пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, з урахуванням того, що відповідачем у період з дати відкриття виконавчого провадження (10 грудня 2021 року) і на час подання позовної заяви ОСОБА_1 (13 січня 2023 року) жодних дій щодо перевірки стану виконання рішення суду від 19 березня 2021 року у справі № 713/975/12 не вчинялось (доказів протилежного відповідачем не надано), апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно допущено бездіяльність, яка полягає у невжитті заходів примусового виконання рішень під час примусового виконання виконавчого листа у справі № 713/975/12.

Позовна вимога в частині зобов`язання відповідача виконати рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року у справі № 713/975/12 задоволенню не підлягає, оскільки за приписами статті 1291 Конституції України, статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання в силу вимог закону. Відтак, покладення такого обов`язку додатково шляхом ухвалення про це окремого судового рішення є безпідставним.

Не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені статтею 382 та статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України (Постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20).

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області виконати в повному обсязі рішення Хустського районного суду від 19 березня 2021 року за період з 01 березня 2007 року до 08 липня 2010 року з врахуванням коефіцієнту заробітної плати 3,34078 грн, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у задоволенні такої вимоги позивачу рішенням суду відмовлено і виконавчий лист з цього приводу не видавався.

Водночас апеляційний суд не приймає до уваги залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до участі у справі ухвалою від 27 січня 2023 року «в якості зацікавленої особи», оскільки приписами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено залучення подібного учасника справи, а отже таке процесуальне рішення є нікчемним та не тягне за собою жодних правових наслідків.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови у задоволені позову в повному обсязі. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 287, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі №260/398/23 та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), яка полягає у нездійсненні заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», під час примусового виконання виконавчого листа у справі № 713/975/12, виданого Хустським районним судом Закарпатської області 23 вересня 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 09 серпня 2023 року.