Справа № 200/8421/20-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 200/8421/20-а

провадження № К/9901/37744/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Мацедонської В. Е.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича, Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Міронової Г. М., суддів: Сіваченка І. В., Казначеєва Е. Г.

І. Суть спору

1. У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державного бюро розслідувань (далі також - ДБР), виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича, Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську (далі також - ТУ ДБР у м. Краматорську), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора ДБР Соколова Олександра Володимировича від 13 серпня 2020 року № 514-ос про звільнення його з посади першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, з 18 серпня 2020 року;

1.2. поновити позивача на посаді першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську з 18 серпня 2020 року;

1.3. стягнути з ДБР на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 серпня 2020 року по день постановлення судового рішення та звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.

2. В мотивування позову зазначає, що звільнення є незаконним, а дії відповідачів такими, що порушують право позивача на працю.

Стверджує, що після ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення позивач подав документи до конкурсної комісії на проходження конкурсу на заняття вакантної посади заступника начальника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, проте позивачу не надали можливості взяти участь в оголошеному конкурсі.

Позивач вказує, що він, маючи звання полковника, вчиняв всі необхідні дії з метою переведення його згідно з новим штатним розписом, навіть через проходження конкурсу.

Вважаючи наказ про звільнення позивача із займаної посади протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про його скасування.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до протоколу № 32 від 20 липня 2018 року засідання конкурсної комісії № 2 з проведення конкурсу на зайняття посад в ДБР визнаний переможцем конкурсу на посаду першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську.

4. Наказом Директора ДБР за № 103-ос від 05 вересня 2018 року «Про призначення ОСОБА_1» позивача призначено на посаду першого заступника Директора ТУ ДБР у м. Краматорську, як обраного за конкурсом з 06 вересня 2018 року, з випробувальним строком 6 місяців.

5. Відповідно до наказу Директора ДБР від 06 вересня 2018 року № 106-ос «Про покладання виконання обов`язків» на ОСОБА_1 з 07 вересня 2018 року покладено виконання обов`язків за вакантною посадою Директора ТУ ДБР у м. Краматорську, до призначення керівника цього Територіального управління в установленому законодавством порядку.

6. Згідно з наказом Директора ДБР від 07 березня 2019 року № 38-ос позивачу присвоєно четвертий ранг державного службовця як такому, який має спеціальне звання полковника поліції.

7. Наказом в.о. Директора ДБР від 14 липня 2020 року № 336 «Про попередження працівників» вирішено Управлінню кадрової роботи та державної служби ДБР персонально попередити працівників територіальних управлінь ДБР, посади яких з 17 серпня 2020 року скорочуються, про наступне вивільнення (додатки 1-7). Пунктами 2, 3 наказу визначено, що організаційно-кадрові заходи, пов`язані зі скороченням посад, завершити у строки, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України. У разі звільнення працівників територіальних управлінь ДБР з державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» територіальним управлінням ДБР виплатити працівникам вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

8. 16 липня 2020 року позивачем отримано попередження про наступне вивільнення (вихідний № 10-13-01-15475 від 16.07.2020), підписане в. о. Директора Державного бюро розслідувань полковником Соколовим О. В.

9. Вказане попередження позивачем отримано 16 липня 2020 року під особистий підпис, про що складено додаток 6 до наказу ДБР від 14 липня 2020 року № 336.

10. 17 липня 2020 року на офіційному сайті ДБР розміщено оголошення про проведення конкурсу на посади директора та заступників директора територіальних управлінь ДБР, у тому числі директора та двох заступників директора ТУ ДБР у м. Краматорську, зі строком подачі документів до конкурсної комісії № 14 в період з 20 липня 2020 року по 02 серпня 2020 року включно.

11. З метою участі в указаному конкурсі на зайняття посади заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, позивачем надіслано документи до конкурсної комісії № 14 поштовим зв`язком, які останньою отримано 31 липня 2020 року.

12. Наказом від 13 серпня 2020 року № 514-ос «З особового складу», підписаного виконуючим обов`язки директора ДБР полковником Соколовим Олександром Володимировичем , відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, 17 серпня 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.

13. Підставами для видання наказу від 13 серпня 2020 року № 514-ос зазначено наказ ДБР від 14 липня 2020 року № 94 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську на 2020 рік», наказ ДБР від 14 липня 2020 року № 336 «Про попередження працівників», персональне попередження про наступне вивільнення від 16 липня 2020 року № 10-13-01-15475.

14. 17 серпня 2020 року позивачем складено розписку про отримання в Управлінні кадрової роботи та державної служби ДБР трудової книжки серії НОМЕР_1 .

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

15. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки Директора ДБР полковника Соколова О. В. від 13 серпня 2020 року № 514-ос в частині звільнення позивача з посади першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, з припиненням державної служби.

Поновлено позивача на посаді першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, з 18 серпня 2020 року.

Стягнуто з ДБР на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 серпня 2020 року по день постановлення рішення суду в розмірі 568746,24 грн., з вирахуванням податків, зборів, обов`язкових платежів.

Допущено рішення до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 95531,60 грн., з вирахуванням податків, зборів, обов`язкових платежів.

В решті позову - відмовлено.

16. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року виправлено описку в четвертому абзаці резолютивної частини рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 200/8421/20-а.

Постановлено вважати вірним четвертий абзац резолютивної частини рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 200/8421/20-а в наступній редакції: «Стягнути з ТУ ДБР у м. Краматорську на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.08.2020 по день постановлення судового рішення суду в розмірі 568746,24 грн., з вирахуванням податків, зборів, обов`язкових платежів».

17. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 виправлено описку в другому, третьому та четвертому абзаці резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 200/8421/20-а.

Постановлено вважати вірним другий абзац резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 200/8421/20-а в наступній редакції: "Визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора ДБР полковника Соколова О. В. від 13 серпня 2020 року № 514-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, з припиненням державної служби".

Постановлено вважати вірним третій абзац резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 200/8421/20-а в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, з 18 серпня 2020 року».

Постановлено вважати вірним четвертий абзац резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 200/8421/20-а в наступній редакції: «Стягнути з ТУ ДБР у м. Краматорську, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 серпня 2020 року по день постановлення судового рішення суду в розмірі 568746,24 грн., з вирахуванням податків, зборів, обов`язкових платежів».

18. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недотримання відповідачем право ОСОБА_1 на працю.

Суд першої інстанції звернув увагу, що ДБР оголошено конкурс на зайняття посад директора та заступників директора територіальних управлінь ДБР, у тому числі директора та двох заступників директора ТУ ДБР у м. Краматорську, зі строком подачі документів до конкурсної комісії № 14 в період з 20 липня 2020 року по 02 серпня 2020 включно. На вищезазначений конкурс позивачем для участі в конкурсі, зокрема на зайняття посади заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську було направлено документи до конкурсної комісії № 14 поштовим зв`язком, які останньою отримано 31 липня 2020 року. Своєю чергою заява ОСОБА_1 про участь в конкурсі перевірена 04 серпня 2020 року. Водночас участі у конкурсі позивач не прийняв. Доказів того, з яких підстав ОСОБА_1 не було допущено до конкурсу відповідачами надано не було.

Разом з цим суд першої інстанції, скасовуючи оскаржуваний наказ про звільнення, застосував до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в частині закріпленого обов`язку роботодавця при скороченні посад державної служби пропонувати за погодженням особи, посада якої скорочується, рівнозначні або нижчі вакантні посади та враховувати наявність у працівника переваженого права залишення на роботі.

19. Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 22 вересня 2021 року скасував рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року та прийняв нову постанову, якою в позові відмовив.

20. Таке своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував зміною чисельності працівників і штатного розпису на підставі наказів ДБР від 08 липня 2020 року № 323 та від 14 липня 2020 № 94 ДСК, які позивачем не були оскаржені. Таким чином суд дійшов висновку про правомірність наказу виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова О. В. від 13 серпня 2020 року № 514-ос про звільнення позивача з посади першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську.

IV. Касаційне оскарження

21. Позивач подав касаційну скаргу на вказане судове рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в суді рішення суду першої інстанції.

Так, автор касаційної скарги зауважує, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 06 липня 2021 року у справі № 640/3456/20, від 16 червня 2021 року у справі № 440/1964/20, від 15 липня 2021 року у справі № 560/586/21, від 17 червня 2021 року у справі № 380/3389/20, в частині застосування положень частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, автор скарги наголошує на відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування положень статей 9, 12, 14, 14-2, 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII (у редакції Закону України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ); підпунктів 3, 4 пункту 3 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ.

22. Верховний Суд ухвалою від 09 листопада 2021 року відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на вказане судове рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

23. Представники ТУ ДБР у м. Краматорську та ДБР подали відзиви на касаційну скаргу, в яких, наполягаючи на безпідставності останньої, просять залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

24. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

25. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

27. Державне бюро розслідувань відповідно до статті 1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

28. Згідно з частиною першою статті 14 вказаного Закону до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

За приписами частини другої статті 14 цього ж Закону служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

29. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 889-VIII).

30. Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

31. В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

32. Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

33. Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

VI. Позиція Верховного Суду

34. Як встановлено судами, на підставі наказу Директора ДБР за № 103-ос від 05 вересня 2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника Директора ТУ ДБР у м. Краматорську, як обраного за конкурсом з 06 вересня 2018 року, з випробувальним строком 6 місяців.

35. Разом з цим 06 вересня 2018 року відповідно до наказу Директора ДБР № 106-ос на ОСОБА_1 з 07 вересня 2018 року покладено виконання обов`язків за вакантною посадою Директора ТУ ДБР у м. Краматорську, до призначення керівника цього Територіального управління в установленому законодавством порядку.

36. Також згідно з наказом Директора ДБР від 07 березня 2019 року № 38-ос позивачу присвоєно четвертий ранг державного службовця як такому, який має спеціальне звання полковника поліції.

37. Наказом ДБР від 27 грудня 2019 року № 343 затверджено Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу із урахуванням специфічних умов проходження служби.

38. На підставі пунктів 5, 8 частини першої статті 12 та статті 14-2 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» видано наказ № 323 від 08 липня 2020 року «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами».

39. Таким чином серед посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань цими посадами визначено Директора (граничне спеціальне звання - полковник Державного бюро розслідувань) та Заступника Директора (граничне спеціальне звання - полковник Державного бюро розслідувань).

40. На підставі положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» наказом ДБР від 14 липня 2020 року № 94 ДСК затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську, які вводились у дію з 17 серпня 2020 року.

41. Отже, посади Директора та заступників Директора виведено з категорії посад державної служби та заміщено особами рядового та начальницького складу. При цьому граничне спеціальне звання цими посадами визначено - полковник.

42. 16 липня 2020 року позивачем отримано попередження про зміни організаційно-штатної структури ТУ ДБР у м. Краматорську, підписане в. о. Директора Державного бюро розслідувань полковником Соколовим О. В., в якому повідомлено позивача про наступне звільнення по закінченню 30-ти календарних днів з моменту вручення цього попередження.

43. Верховний Суд звертає увагу, що у доводах як позовної заяви, так і касаційної скарги, позивач не заперечує про зміни організаційно-штатної структури ТУ ДБР у м. Краматорську, про що свідчить поданий пакет документів для участі в конкурсі на зайняття посади заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську.

44. Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність наказу виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова О. В. від 13 серпня 2020 року № 514-ос про звільнення позивача з посади першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську.

45. Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

46. Згідно з частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції до набрання чинності Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX), процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

47. Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону № 889-VIII (у редакції, що діє з 19 вересня 2019 року) державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

48. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

49. Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

50. При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

51. Аналогічна правова позиція щодо розуміння/тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, у редакції, яка діяла станом на момент початку процедури звільнення позивача у цій справі, міститься у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року та від 08 грудня 2021 року у справах № 640/11024/20 та № 380/3646/20 відповідно.

52. Слід зазначити, що редакція статті 87 Закону № 889-VIIІ зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25 вересня 2019 року, була чинною як на момент попередження позивача про наступне звільнення, так і на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.

53. Наведене свідчить про відсутність розбіжності позицій/підходів до розуміння/тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII.

54. Крім того вищевказане відповідає висновкам, які містяться у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 140/6353/20, в якій зазначено, що: « 42. Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону № 889-VIII станом на момент початку процедури звільнення позивача, а саме на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне звільнення [11 березня 2020 року], так само і на час видання оскаржуваного наказу від 17 квітня 2020 року № 221-о «Про звільнення ОСОБА_3 » було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, то в цьому випадку підлягають застосуванню норми спеціального законодавства (Закон № 889-VIII у редакції з 13 лютого 2020 року). 43. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 889-VIII у редакції станом на момент початку реорганізації Львівської митниці ДФС - 28 листопада 2019 року».

55. За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

56. Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.

57. Водночас служба в ДБР згідно з частиною другою статті 14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Частиною першою цієї ж статті визначено, що до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

58. Переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами згідно з пунктом 5 частини першої статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" визначає Директор ДБР.

59. При цьому частиною другою статті 9 вказаного Закону врегульовано, що гранична чисельність центрального апарату та територіальних управлінь ДБР становить 1 тисячу 600 осіб.

60. Слід зазначити, що з прийняттям Закону України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» в рамках комплексних заходів щодо реформування існуючої системи державної служби, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, внесено зміни до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" відповідно до Закону України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ, який набрав чинності з 27 грудня 2019 року, внаслідок чого Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу.

61. Таким чином відповідно до статті 1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" в редакції змін Законом України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ, ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

62. Повертаючись до питання правомірності/протиправності наказу ТУ ДБР у м. Краматорську про звільнення позивача із займаної посади, Верховний Суд звертає увагу, що на момент прийняття вказаного наказу діяла редакція Закону № 889-VIІI, якою чітко врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

63. Варто зауважити, що аналіз положень Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

64. Водночас у доводах як касаційної скарги, як і в позовній заяві, позивач не заперечує про зміни організаційно-штатної структури ТУ ДБР у м. Краматорську та вказує, що він, маючи звання полковника, вчиняв всі необхідні дії з метою переведення його згідно з новим штатним розписом, навіть через проходження конкурсу.

65. Верховний Суд звертає увагу, що приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на підстави цього позову.

66. Натомість судом першої інстанції встановлено, що на наступний день після отримання позивачем попередження про наступне звільнення, тобто 17 липня 2020 року на офіційному сайті ДБР розміщено оголошення про проведення конкурсу на посади директора та заступників директора територіальних управлінь ДБР, у тому числі директора та двох заступників директора ТУ ДБР у м. Краматорську, зі строком подачі документів до конкурсної комісії № 14 у період з 20 липня 2020 року по 02 серпня 2020 року включно.

67. З метою участі в оголошеному конкурсі на зайняття посади заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, позивачем надіслано документи до конкурсної комісії № 14 поштовим зв`язком, які останньою отримано 31 липня 2020 року.

68. В підтвердження зазначеного, в матеріалах справи містяться заява ОСОБА_1 про участь у конкурсі, яка була перевірена відповідачем 04 серпня 2020 року (Т. 2 а.с. 110).

69. При цьому участі у конкурсі позивач не прийняв. Доказів того, з яких підстав ОСОБА_1 не було допущено до конкурсу відповідачами надано не було.

70. Натомість 13 серпня 2020 року в. о. директора ДБР Соколовим О. В. видано наказ № 514-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську, 17 серпня 2020 року.

71. Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

72. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директори територіальних управлінь Державного бюро розслідувань та їх заступники, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань та їх заступники призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань. Такі особи призначаються на посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням конкурсних комісій, що проводять конкурс на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому частиною третьою статті 14 цього Закону.

73. Крім того, з аналізу норми статті 14-3 вказаного Закону передбачена можливість переведення працівників Державного бюро розслідувань, зокрема, частиною 1 визначено, що державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України "Про державну службу".

Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.

74. Як зазначалось вище, наказом Директора ДБР від 07 березня 2019 року № 38-ос позивачу присвоєно четвертий ранг державного службовця як такому, який має спеціальне звання полковника поліції.

75. Проте, незважаючи на існуюче спеціальне звання - полковник поліції, складення відповідних присяг, що підтверджується матеріалами справи, наявність всіх необхідних навичок та критеріїв щодо переведення на вакантну посаду директора або заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську з проведенням конкурсу, до етапів проходження якого навіть не було допущено позивача, останнього звільнено з посади першого заступника Директора ТУ ДБР у м. Краматорську.

76. Отже, приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанцій не дослідив зібрані у справі докази та не надав оцінку обставинам справи з урахуванням підстав цього позову.

77. З огляду на приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

78. Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

79. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

80. Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.

81. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

82. Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

ІV. Судові витрати

83. Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року скасувати, а справу № 200/8421/20-а направити на новий судовий розгляд до цього ж суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

В. Е. Мацедонська