Справа № 520/13942/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 року № 520/13942/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на досудову вимогу від 12 травня 2023 року щодо необхідності направлення на військово-лікарняну експертну комісію для встановлення придатності (або лікування) до військової служби солдата ОСОБА_1 , направлений від 12 травня 2023 року; зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 розглянути по суті досудову вимогу від 12 травня 2023 року та прийняти рішення про направлення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдата в/ч № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , Зареєстрований: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3 , на проходження військово-лікарняної експертної комісії, про що надати письмову відповідь у відповідності до п.п. 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не розглянув рапорт від 12.05.2023 у встановлений законодавством строк щодо направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії для встановлення придатності до військової служби (або лікування), чим порушив вимоги пунктів 112 та 115 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України та статтю 20 Закону України "Про звернення громадян".

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу на електронну пошту, що підтверджуються повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача через канцелярію суду 26.06.2023 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 25.03.2021.

Позивач зазначає, що 12.10.2022 він отримав наскрізне поранення і був направлений на лікування. Після поранення висновком ВЛК №2012 від 20.10.2022 позивачу була надана відпустка на 30 днів. Після відпустки позивач пройшов військово-лікарську комісію, висновком якої за №4455 від 09.12.2022 його було визнано придатним до військової служби. Доказів зазначеного до матеріалів справи не додано.

Згодом позивачу проведена операція, після якої згідно з довідкою військово-лікарської комісії (в.ч. НОМЕР_4 ) від 04.04.2023 №3909/2 старший солдат ОСОБА_1 потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у військовій частині НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ). 09.04.2023 згідно з направленням №2130 ОСОБА_1 направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби, служби за військовою спеціальністю. 11.04.2023 за підписом начальника нейрохірургічного відділення було видано подання на ВЛК ОСОБА_1 у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходження військової служби.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії (військової частини НОМЕР_5 ) від 12.04.2023 №4885, старший солдат ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Позивач 12.05.2023 у досудовій вимозі, що викладена у Рапорті №3, просив керівництво військової частини розглянути попередні рапорти та медичні документи і направити його на ВЛК для встановлення придатності до військової служби, оскільки виконання ним обов`язків неможливе за станом здоров`я.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Приписами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з приписами ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 24 Закону № 2232-XII визначено початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Початком проходження військової служби вважається зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Наведені вище положення передбачають право подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.

Відповідно до приписів частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, проведення медичного огляду військовослужбовців, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Що стосується медичного огляду військовослужбовців, то пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Відповідно до пункту 6.4 глави 6 розділу II Положення №402, у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

Відповідно до п 6.15 глави 6 розділу II Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки. Після закінчення відпустки за станом здоров`я військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням військових комісарів, начальників гарнізонів або органів управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби.

Як встановлено судом з матеріалів справи, згідно з довідкою військово-лікарської комісії (в.ч. НОМЕР_5) від 12.04.2023 №4885, ОСОБА_1 потребував відпустки на 30 календарних днів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивача 09.04.2023 було направлено на лікування, але ОСОБА_1 не повернувся з лікувального закладу та з 17.04.2023 по теперішній час перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав в умовах воєнного стану, чим ухиляється від виконання обов`язків військової служби. Позивачем не додано до позовної заяви жодного належного доказу на обґрунтування правомірності його відсутності у частині (зокрема, направлення з медичної служби частини НОМЕР_1 на лікування, відпускного квитка тощо).

З цього приводу у військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування, яким було встановлено, що ОСОБА_1 з 17.04.2023 по теперішній час самовільно залишив тимчасовий пункт дислокації військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав. Відповідач зазначає, що такі дії солдата ОСОБА_1 сталися через його особисту недисциплінованість і йдуть всупереч вимогам статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

На підставі п. 14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ОСОБА_1 зараховано у розпорядження як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб до повернення військовослужбовця у частину, знято з усіх видів забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 №150 від 30.05.2023. Копії матеріалів службового розслідування направлено до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил для прийняття правового та процесуального рішення.

На підставі вищезазначеного, позовна вимога про зобов`язання відповідача розглянути та надати відповідь на досудову вимогу від 12 травня 2023 року щодо необхідності направлення на військово-лікарняну експертну комісію для встановлення придатності (або лікування) до військової служби солдата ОСОБА_1 суд вважає необґрунтованою, так як до суду не надано доказів звернення позивача до ЦВЛК або до суду на підставі підпункту 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402 щодо оскарження постанови ВЛК регіонів, що оформлена довідкою. Натомість, в матеріалах справи наявні докази про самовільне залишення позивачем тимчасового пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав.

З матеріалів справи встановлено, що рапорт позивача від 12.05.2023 щодо направлення його на ВЛК було розглянуто та надано обґрунтовану письмову відповідь. Зокрема, відповідачем 08.06.2023 на поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) було направлено лист №2086 та проінформовано позивача про те, що задля отримання направлення на ВЛК ОСОБА_1 має повернутися до місця розташування військової частини та подати по команді відповідний рапорт з необхідними документами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Панов М.М.