Справа № 500/332/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/332/23

31 липня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

представника позивача Сідорова І.А.

представника відповідача Борисевич Д.В.

представника відповідача Лапунько М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом в.о. голови Державної податкової служби України № 1440-О від 06 вересня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » (надалі - наказ № 1440-о) припинено державну службу та звільнено позивача за угодою сторін згідно з частиною другою статті 86 Закону України «Про державну службу» в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність; доручено Головному управлінню ДПС у Тернопільській області оголосити наказ, зазначивши дату фактичного звільнення з посади та забезпечити проведення з розрахунку згідно з чинним законодавством.

Наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 368- о від 20 грудня 2022 року «Про оголошення наказу Державної податкової служби України» (надалі - наказ № 368-о) оголошено наказ № 1440-о; постановлено вважати позивача звільненим з посади начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області 21 грудня 2022 року.

Наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 369- о від 21 грудня 2022 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.12.2022 року № 368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року № 1440-О», з урахуванням продовження періоду його тимчасової непрацездатності, внесено зміни до наказу № 368-о, змінено дату звільнення на 02 січня 2023 року.

Наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 2-о від 02 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.12.2022 року № 368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року № 1440-О», з урахуванням продовження періоду тимчасової непрацездатності позивача, внесено зміни до наказу № 368-о, змінено дату мого звільнення на 05 січня 2023 року.

Позивач вважає , що правової підстави для розірвання трудового договору за частиною другою статті 86 Закону України «Про державну службу» не було, оскільки відсутнє волевиявлення двох сторін трудового договору (контракту), а тому наказ про його звільнення із займаної посади є неправомірним.

Ухвалою від 08.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.03.2023 о 10:15 год.

23.02.2023 представник ГУ ДПС у Тернопільській області подав відзив на позов, в якому зазначив, що за приписами частини другої статті 86 Закону № 889 державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це державного службовця та суб`єкта призначення.

Представник відповідача вважає, що потрібно звернути увагу на висновки Верховного Суду у справі №826/3388/18, де скаржниця також зазначала про вчинення тиску на неї з боку керівництва НАЗК під час написання заяви про звільнення за угодою сторін. У цій справі суди обґрунтовано виходили із того, що Законом № 889 передбачений механізм реагування державних службовців на спроби вплинути на їх діяльність, у зв`язку з чим звільнення під тиском не може обґрунтовуватися загальним посиланням на некоректну чи незаконну поведінку керівництва.

Такий механізм визначено частиною другою статті 8 Закону про держслужбу, відповідно до якої у разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно частин шостої - восьмої статті 8 Закону про держслужбу державний службовець у разі виникнення у нього сумніву щодо законності виданого керівником наказу (розпорядження), доручення повинен вимагати його письмового підтвердження, після отримання якого зобов`язаний виконати такий наказ (розпорядження), доручення. Одночасно з виконанням такого наказу (розпорядження), доручення державний службовець зобов`язаний у письмовій формі повідомити про нього керівника вищого рівня або орган вищого рівня. У такому разі державний службовець звільняється від відповідальності за виконання зазначеного наказу (розпорядження), доручення, якщо його буде визнано незаконним у встановленому законом порядку, крім випадків виконання явно злочинного наказу (розпорядження), доручення.

Якщо державний службовець виконав наказ (розпорядження), доручення, визнані у встановленому законом порядку незаконними, і не вчинив дій, зазначених у частині шостій цієї статті, він несе відповідальність за своє діяння відповідно до закону.

Керівник у разі отримання вимоги державного службовця про надання письмового підтвердження наказу (розпорядження), доручення зобов`язаний письмово підтвердити або скасувати відповідний наказ (розпорядження), доручення в одноденний строк.

У разі неотримання письмового підтвердження у зазначений строк наказ (розпорядження), доручення вважається скасованим.

Також підтвердженням відсутності психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи є відсутність відповідних звернень до керівництва, або заяв поданих в порядку КПК, до органів МВС, прокуратури, тощо про застосування такого примусу.

Отже, в даній справі жодного підтвердження такого тиску/примусу немає.

Щодо необхідності реєстрації заяви Позивача про звільнення представник відповідача Головного управління ДПС у Тернопільській області зазначив наступне.

Оскільки заява Позивача про звільнення з посади не є електронним документом, а тому на неї не розповсюджуються вимоги пунктів 38, 39, 40 вказаної Інструкції №55, що свідчить про порушення норм матеріального права.

Представник відповідача Головного управління ДПС у Тернопільській області просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Державної податкової служби України скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 24.02.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Наказом ДПС від 06.09.2022 №1440-о ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін, згідно з частиною другою статті 86 Закону №889 та наказано Головному управлінню ДПС у Тернопільській області забезпечити проведення розрахунку з ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що принципова відмінність припинення державної служби у зв`язку із звільненням за угодою сторін від процедури звільнення за власним бажанням полягає у тому, що застосування саме цієї підстави передбачає взаємне волевиявлення обох сторін - державного службовця та суб`єкта призначення, тоді як для звільнення за власним бажанням достатньо одностороннього волевиявлення лише працівника. Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що між державним службовцем та суб`єктом призначення досягнуто спільної згоди щодо припинення державної служби у визначений строк.

Цей підхід є застосовним і до розгляду спорів про припинення державної служби у зв`язку із звільненням за угодою сторін для цілей застосування пункту 3 частини першої статті 83 та статті 86 Закону № 889.

На підставі викладеного, представник відповідача Державної податкової служби України просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 07.03.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, підготовче судове засідання відкладено на 30.03.2023 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 30.03.2023 відкладено розгляд справи на 24.04.2023 о 10:00 год. та задоволено клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.04.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.05.2023 о 10:00 год. Наступне судове засідання ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22.05.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 14.06.2023 о 10:00 год. та надано час представнику відповідача Державної податкової служби України подати додаткові докази по даній справі.

22 травня 2023 року ухвалою суду вирішено проводити наступне судове засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 14.06.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 19.07.2023 о 11:00 год.

14 червня 2023 року ухвалено проводити наступне судове засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 19.07.2023 відкладено розгляд справи на 31.07.2023 о 11:30 год. та ухвалено проводити наступне судове засідання в режимі відеоконференції.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні адміністративний позов не визнали з підстав, викладених у відзивах на позов, просили у його задоволенні відмовити повністю.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та представників відповідачів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель міста Тернопіль, з серпня 1989 року по 05 січня 2023 року працював на різних посадах державної служби в органах Державної податкової служби України, з 01 жовтня 2019 року - службовець 4 рангу державної служби категорії «Б». Вказані обставини підтверджуються відомостями з його трудової книжки серії НОМЕР_1 та біографічної довідки від 05 січня 2023 року.

Зокрема, наказом голови Державної податкової служби України № 1248-0 від 09 грудня 2020 року «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено на посаду начальника головного управління ДПС у Тернопільській області 10 грудня 2020 року, у порядку переведення з Головного управління ДПС у Тернопільській області, шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до визначення переможця на цю посаду за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства. Граничний строк перебування особи на посаді державної служби, призначення на яку відбулося шляхом укладення контракту, становить не більше двох місяців після відміни карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наказом в.о. голови Державної податкової служби України № 1440-О від 06 вересня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » (надалі - наказ № 1440-о) припинено державну службу та звільнено позивача за угодою сторін згідно з частиною другою статті 86 Закону України «Про державну службу» в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність; доручено Головному управлінню ДПС у Тернопільській області оголосити наказ, зазначивши дату фактичного звільнення з посади та забезпечити проведення з ним розрахунку згідно з чинним законодавством.

Наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 368- о від 20 грудня 2022 року «Про оголошення наказу Державної податкової служби України» (надалі - наказ № 368-о) оголошено наказ № 1440-о; постановлено вважати позивача звільненим з посади начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області 21 грудня 2022 року.

Наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 369- о від 21 грудня 2022 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.12.2022 року № 368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року № 1440-О», з урахуванням продовження періоду його тимчасової непрацездатності, внесено зміни до наказу № 368-о, змінено дату звільнення на 02 січня 2023 року.

Наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 2-о від 02 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.12.2022 року № 368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року № 1440-О», з урахуванням продовження періоду тимчасової непрацездатності позивача, внесено зміни до наказу № 368-о, змінено дату звільнення на 05 січня 2023 року.

Позивач вважає, що дані накази № 1440-O, № 368-о зі змінами, внесеними наказами № 369-о, № 2-о, протиправними, такими, що підлягають до скасування, а його звільнення із займаної посади незаконним.

Як убачається з наказу № 1440-О, підставою для його видачі стала заява ОСОБА_1 , лист-погодження Міністерства фінансів України від 02 вересня 2022 року № 17030-17- 62/19623.

Позивач зазначив, що внутрішнього волевиявлення на звільнення із займаної посади за згодою сторін він не висловлював і вказав, що у січні 2021 року у приміщенні Державної податкової служби України керівництво змусило його написати заяву про звільнення без зазначення бажаної дати звільнення. Вказав, що зміст заяви йому було продиктовано та пояснено, що складення такої заяви є усталеною практикою, є засобом довіри між ним та керівництвом ДПС України та надає керівництву певні гарантії.

Позивач зазначив, що йому не відомо дати офіційної реєстрації цієї заяви Державною податковою службою України та подальшого звернення цією службою до Міністерства фінансів України за погодженням його звільнення, внаслідок чого 02 вересня 2022 року останнім надано лист-погодження № 17030-17-62/19623, проте позивач чітко стверджує, що заяви про звільнення із займаної посади із зазначенням дати звільнення ні у вересні 2022 року, ні у серпні 2022 року, ані в будь-який інший час своєї державної служби він не подавав ні особисто, ані засобами поштового чи електронного зв`язку. Тим паче з 01 вересня 2022 року по 04 січня 2023 року позивач не працював, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується довідкою ГУ ДПС України в Тернопільській області від 24 січня 2023 року № 30/Я/19-00-11- 02-11.

Відсутність належного волевиявлення на звільнення із зазначенням строку звільнення не дає підстав для висновку про наявність наміру працівника звільнитись саме за угодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявності угоди про звільнення саме за угодою сторін.

Таким чином, позивач вважає, що правової підстави для розірвання трудового договору за частиною другою статті 86 Закону України «Про державну службу» не було, оскільки відсутнє волевиявлення двох сторін трудового договору (контракту), а тому наказ про його звільнення із займаної посади є неправомірним. Що і стало причиною звернення до суду.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. Так, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889), якщо інше не передбачено законом відповідно до частини другої статті 5 Закону №889.

Відповідно до ч.І ст.1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальйодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних цослуг: 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства: 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням: 6) управління персоналом державних органів: 7) реалізації інших повноважень державного органу визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За приписами частини третьої статті 5 Закону №889 дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-Ш «Про державну службу» (далі - Закон № 889) визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є засобом одностороннього припинення відносин державної служби, який можливий за наявності законодавчо визначених підстав.

Статтею 86 Закону №889 передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) підставою припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін.

Відповідно до підпункту 16 пункту 11 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (далі - Положення про ДПС) Голова ДПС призначає на посаду та звільняє з посади керівників (за погодженням з Міністром фінансів) та заступників керівників територіальних органів ДПС.

Листом Міністерства фінансів України від 02.09.2022 № 17030-17-62/19623 розглянуто подання ДПС від 01.09.2022 №1411/4/99-00-11-02-01-04 та погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ГУ ДПС у Тернопільській області.

Наказом ДПС від 06.09.2022 №1440-о ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін, згідно з частиною другою статті 86 Закону №889 та наказано Головному управлінню ДПС у Тернопільській області забезпечити проведення розрахунку з ОСОБА_1 .

Суд зазначив, що принципова відмінність припинення державної служби у зв`язку із звільненням за угодою сторін від процедури звільнення за власним бажанням полягає у тому, що застосування саме цієї підстави передбачає взаємне волевиявлення обох сторін - державного службовця та суб`єкта призначення, тоді як для звільнення за власним бажанням достатньо одностороннього волевиявлення лише працівника. Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що між державним службовцем та суб`єктом призначення досягнуто спільної згоди щодо припинення державної служби у визначений строк.

Для цілей застосування пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України Верховний Суд України у постанові від 26.10.2016 у справі № 404/3049/15-ц (провадження № 6-1269цс16) сформулював підхід до розгляду трудових спорів щодо застосування цієї норми та вказав, що суди при вирішенні таких спорів повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Цей підхід є застосовним і до розгляду спорів про припинення державної служби у зв`язку із звільненням за угодою сторін для цілей застосування пункту 3 частини першої статті 83 та статті 86 Закону № 889.

Пропозиція (ініціатива) про припинення державної служби за угодою сторін може виходити як від державного службовця, так і суб`єкта призначення.

Форма домовленості (угоди сторін) про звільнення за цією підставою не визначена, а це означає, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін на підставі пункту 3 частини першої статті 83 Закону № 889 може бути як у письмовій, так і в усній формі.

Якщо державний службовець подає письмову заяву про звільнення за цією підставою, то в ній має бути зазначено прохання звільнити його за угодою сторін і бажану дату звільнення, яка може співпадати з датою подачі заяви. Своєю чергою, суб`єкт призначення, розглядаючи цю заяву вирішує чи погоджуватися на таку пропозицію чи ні. Саме у цьому і полягає процедура досягнення згоди між сторонами, коли державний службовець і суб`єкт призначення спільно вирішують коли і як звільнитися державному службовцю.

Це обумовлено, зокрема, тим, що державні службовці перед звільненням повинні передати документи, справи, матеріальні цінності тощо, що потребує певного часу, а суб`єкт призначення, виходячи з інтересів очолюваної ним установи, має забезпечити безперервність виконання, покладених на цю установу функцій.

Законність звільнення та припинення державної служби за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди між державним службовцем і суб`єктом призначення на таке звільнення. Звільнення саме за угодою сторін здійснюється лише у разі досягнення між державним службовцем і суб`єктом призначення згоди щодо дострокового припинення трудового договору саме із цієї підстави та погодження сторонами усіх умов звільнення, в тому числі і дати звільнення.

На відміну від процедури звільнення за власним бажанням звільнення державного службовця за угодою сторін, можливе у будь-який час, у разі коли між ним та суб`єктом призначення досягнуто домовленості про припинення державної служби, з узгодженням ними дати звільнення. Цей строк може бути як більшим так і як меншим від двотижневого строку.

За приписами частини другої статті 86 Закону № 889 державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це державного службовця та суб`єкта призначення.

Суд вважає за необхідне також звернути увагу на висновки Верховного Суду у справі №826/3388/18, де скаржниця також зазначала про вчинення тиску на неї з боку керівництва НАЗК під час написання заяви про звільнення за угодою сторін. У цій справі суди обґрунтовано виходили із того, що Законом № 889 передбачений механізм реагування державних службовців на спроби вплинути на їх діяльність, у зв`язку з чим звільнення під тиском не може обґрунтовуватися загальним посиланням на некоректну чи незаконну поведінку керівництва.

Такий механізм визначено частиною другою статті 8 Закону про держслужбу, відповідно до якої у разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно частин шостої - восьмої статті 8 Закону про держслужбу державний службовець у разі виникнення у нього сумніву щодо законності виданого керівником наказу (розпорядження), доручення повинен вимагати його письмового підтвердження, після отримання якого зобов`язаний виконати такий наказ (розпорядження), доручення. Одночасно з виконанням такого наказу (розпорядження), доручення державний службовець зобов`язаний у письмовій формі повідомити про нього керівника вищого рівня або орган вищого рівня. У такому разі державний службовець звільняється від відповідальності за виконання зазначеного наказу (розпорядження), доручення, якщо його буде визнано незаконним у встановленому законом порядку, крім випадків виконання явно злочинного наказу (розпорядження), доручення.

Якщо державний службовець виконав наказ (розпорядження), доручення, визнані у встановленому законом порядку незаконними, і не вчинив дій, зазначених у частині шостій цієї статті, він несе відповідальність за своє діяння відповідно до закону.

Керівник у разі отримання вимоги державного службовця про надання письмового підтвердження наказу (розпорядження), доручення зобов`язаний письмово підтвердити або скасувати відповідний наказ (розпорядження), доручення в одноденний строк.

У разі неотримання письмового підтвердження у зазначений строк наказ (розпорядження), доручення вважається скасованим.

Також підтвердженням відсутності психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи є відсутність відповідних звернень до керівництва, або заяв поданих в порядку КПК, до органів МВС, прокуратури, тощо про застосування такого примусу.

Позиція щодо підтвердження примусу шляхом звернення до правоохоронних органів викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №804/4564/17.

Отже, Судом касаційної інстанції вже неодноразово зазначалось про підтвердження здійснення такого тиску, проте в даній справі жодного підтвердження такого тиску/примусу немає.

Щодо необхідності реєстрації заяви Позивача про звільнення суд зазначив наступне.

Відповідно до пункту 1 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну ця Інструкція відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та інших актів законодавства визначає:

порядок проходження електронного документа з моменту його створення або одержання і до моменту відправлення або передавання до архівного підрозділу установи;

загальні засади функціонування та використання системи електронної взаємодії органів виконавчої влади (далі - система взаємодії);

оперативний інформаційний обмін з використанням службової електронної пошти.

Ця Інструкція встановлює загальні правила здійснення моніторингу стану виконання управлінських рішень та поширюється на всі електронні документи, що створюються, відправляються або одержуються Секретаріатом Кабінету Міністрів України, центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, що належать до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відтак, суд вважає, що оскільки заява ОСОБА_1 про звільнення з посади не є електронним документом, а тому на неї не розповсюджуються вимоги пунктів 38, 39, 40 вказаної Інструкції №55, що свідчить про порушення норм матеріального права.

Всі досліджувані обставини у справі дають право суду стверджувати про правомірність винесених наказів в.о. голови Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року № 1440-О «Про звільнення ОСОБА_1 », в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 368-о від 20 грудня 2022 року «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року № 1440-О» зі змінами, внесеними наказами в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 369-о від 21 грудня 2022 року та № 2-о від 02 січня 2023 року.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність їх дій та рішень, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Державна податкова служба України (місцезнаходження/місце проживання: площа Львівська, 8,м. Київ,04053, код ЄДРПОУ/РНОКПП 43005393).

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.