Справа № 520/16463/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 р. Справа № 520/16463/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, по справі № 520/16463/21

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області №3492 від 02.09.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання №800144068 від 02.07.2020, оформлену на ім`я гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року по справі №520/16463/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області №3492 від 02.09.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання №800144068 від 02.07.2020, оформлену на ім`я гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто на користь гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду щодо задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також без врахування всіх обставин справи, що мали значення для правильного вирішення справи суди та призвело до неправильного вирішення спору. Апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач наполягає на правомірності рішення №3492 від 02.09.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання за № 800144068 та посилається на те, що підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання стало рішення № 42 від 17.03.2020 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на три роки.

Не погоджуючи із доводами апеляційної скарги позивачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач мав позивач мав посвідку на тимчасове проживання на території України, яка видана 24.07.2019, термін закінчення дії 23.07.2020.

17 березня 2020 року ДМУ ДМС України м. Києві та Київській області прийнято рішення № 42 про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном на три роки.

23 червня 2020 року позивач звернувся до Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій.

З долученої до матеріалів справи заявою-анкетою № 115285800 від 23.06.2020 вбачається, що при вирішенні питання щодо обміну посвідки на тимчасове проживання, уповноваженою особою відповідача проведено перевірку наявності відомостей для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання (а.с.35) та 02.07.2020 на підставі ч. 4 ст. 14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)) позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_1 терміном дії до 01.07.2021.

Разом з тим, рішенням ДМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 02.09.2020 посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 скасована на підставі пп.5 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (наявність рішення ДМУ ДМС України м. Києві та Київській області від 17.03.2020 № 42 про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном на три роки).

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із відсутності законних підстав для скасування позивачу посвідки на постійне проживання в Україні та, як наслідок, незаконності і необґрунтованості оскаржуваного рішення відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Правовий статус іноземців в Україні визначено Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-УІ (далі - Закон № 3773-VI). Даним законом закріплені основні права, свободи та обов`язки іноземних громадян та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні та визначено порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України.

У пункті 18 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI встановлено, що посвідка на тимчасове проживання це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини 14 статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону 3773-VІ підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб, між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі за текстом - Порядок №322).

Пунктами 21, 22, 23 Порядку №322 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей.

За правилами пунктів 64, 65, 66 Порядку №322, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Згідно пункту 77 Порядку № 322 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2019 позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання на території України, термін дії якої закінчувався 23.07.2020, а 17.03.2020 прийнято рішення № 42 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на три роки.

Між тим, не зважаючи на існування рішення №42, 02.07.2020 на підставі частини четвертої статті 14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)) позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_1 терміном дії до 01.07.2021.

В подальшому вказана вище посвідка рішенням ДМУ ДМС України в м. Києві та Київській області ДМС №3492 від 02.09.2020 скасована, а в якості правової підстави для скасування посвідки у оскаржуваному рішенні зазначено підпункт 5 пункту 63 Порядку № 322, відповідно до якого посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну (наявність рішення ДМУ ДМС України м. Києві та Київській області від 17.03.2020 № 42 про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном на три роки).

З приведеного слідує, що за наявності рішення від 17.03.2020 № 42 про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три роки, відповідачем 02.07.2020 прийнято рішення про обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яка ним же в подальшому була скасована, у зв`язку з наявністю вище вказаного рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення фактично виправив помилку, яку він допустив при видачі посвідки, однак потреба виправити минулу помилку є непропорційним втручанням в права позивача, який покладався на легітимність добросовісних дій державного органу при отриманні посвідки на тимчасове проживання.

У відповідності до частини другої статті 6 КАС України суд при розгляді справ застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 71 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року по справі права Рисовський проти України (Заява № 29979/04) зазначено, що принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Саме це є «гарантією стабільності суспільних відносин», яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

Аналогічний висновок приведено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №813/4132/16.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну є безпідставними, оскільки відповідачем не доведено правомірності втручання відповідача в нове право, набуте позивачем, який покладався на легітимність добросовісних дій державного органу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно визнання протиправним та скасування рішення №3492 від 02.09.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання №800144068 від 02.07.2020, оформлену на ім`я позивача.

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2022 по справі № 520/16463/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський