Справа № 280/5140/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року Справа № 280/5140/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 3), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідачів з відмови позивачу у зарахуванні до його загального стажу періодів роботи з 01.08.1989 по 01.12.1989, з 10.12.1989 по 25.07.1990 та з 23.04.1991 по 01.07.1991;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до його загального стажу періоди роботи з 01.08.1989 по 01.12.1989, з 10.12.1989 по 25.07.1990 та з 23.04.1991 по 01.07.1991, у зв`язку із чим перерахувати та виплатити йому пенсію з 12.01.2023 із урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 17.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд адміністративної справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12.01.2023 позивачу призначено пенсію, проте під час призначення пенсії до загального стажу позивача не було зараховано періоди його роботи з 01.08.1989 по 01.12.1989, оскільки відсутня дата наказу про звільнення з роботи; з 10.12.1989 по 25.07.1990, оскільки відсутні накази та дати про прийняття та звільнення з роботи; та з 23.04.1991 по 01.07.1991, оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення. Позивач вважає, що у відповідачів не було підстав для не зарахування спірних періодів до трудового стажу позивача, оскільки позивач не несе відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, а недоліки у її заповненні не можуть мати наслідком позбавлення позивача права на пенсійне забезпечення. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачу обґрунтовано до його страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 16.10.1984 по 09.01.1989 оскільки в трудовій книжці назва організації на печатці «Автопідприємство 22362», що засвідчує підпис про звільнення, не відповідає назві організації в якій заявник працював згідно запису №18 трудової книжки «Автопідприємство 12362»; з 01.08.1989 по 01.12.1989 оскільки відсутня дата наказу про звільнення з роботи; з 10.12.1989 по 25.07.1990 оскільки відсутні накази та дати про прийняття та звільнення з роботи; з 23.04.1991 по 01.07.1991 оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення. Відповідачі вказують на те, що спірні періоди можуть бути зараховані до страхового стажу за умови надання уточнюючих довідок, виданих на підставі первинних документів та довідок про перейменування підприємства. З урахуванням викладеного у відзивах на позовну заяву, відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що з 12.01.2023 позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, під час призначення пенсії, до загального страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи: з 01.08.1989 по 01.12.1989 оскільки відсутня дата наказу про звільнення з роботи; з 10.12.1989 по 25.07.1990 оскільки відсутні накази та дати про прийняття та звільнення з роботи; з 23.04.1991 по 01.07.1991 оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення.

Позивач, не погодившись з правомірністю не зарахування спірного стажу, звернулася з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до положень пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Ведення трудових книжок у 1974 році здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі Інструкція № 162).

Згідно підпункту 1 розділу 1 Інструкції №162, яка діяла на час працевлаштування позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників та службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

В трудову книжку вносяться: відомості про робітника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийомі на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (пункт 2.2. Інструкції №162).

Відповідно до підпункту 2.3 розділу 2 Інструкції №162 всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведенні на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно до підпункту 2.3 розділу 2 Інструкції №162, у випадку виявлення неправильної або неточного запису відомостей про роботу, переводі на іншу постійну роботу, о нагородженнях та заохоченнях та ін. виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Суд зазначає, що період роботи позивача з 01.08.1989 по 01.12.1989, з 10.12.1989 по 25.07.1990 та з 23.04.1991 по 01.07.1991 зазначений у трудовій книжці позивача, а відповідно має бути зарахований до його трудового стажу.

Відповідно до наведених вище норм права позивач не може нести відповідальність за неточності допущені роботодавцем під час заповнення його трудової книжки.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що хоча трудова книжка і містить недоліки у її заповненні, проте такі недоліки не перешкоджають можливості встановити періоди роботи позивача на підприємстві, як і не перешкоджають можливості зарахуванню таких періодів до стажу позивача.

У разі виникнення будь-яких сумнівів, відповідач не позбавлений був можливості отримати документи на підтвердження роботи позивача протягом спірних періодів, заробітну плату, тощо, проте такою можливістю не скористався, а переклав тягар доведення факту роботи на позивача, що не відповідає загальнодержавним принципам верховенства права.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області, оскільки саме там на даний час позивач перебуває на пенсійному обліку, зарахувати до його стажу спірні періоди.

В свою чергу, суд вважає необґрунтованими вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо не зарахуванням спірного періоду до стажу, оскільки рішення приймались іншими Управліннями, які є співвідповідачами по справі.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м.Хмельницький, вул.Чекріди Гната, буд.10), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до його загального стажу періодів роботи з 01.08.1989 по 01.12.1989, з 10.12.1989 по 25.07.1990 та з 23.04.1991 по 01.07.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до його загального стажу періоди роботи з 01.08.1989 по 01.12.1989, з 10.12.1989 по 25.07.1990 та з 23.04.1991 по 01.07.1991, у зв`язку із чим перерахувати та виплатити йому пенсію з 12.01.2023, із урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 429,44 грн. (чотириста двадцять дев`ять гривень 44 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 429,44 грн. (чотириста двадцять дев`ять гривень 44 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова