Справа № 120/2847/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 серпня 2023 р. Справа № 120/2847/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою бездіяльністю "Компанія-Будінвест" до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія-Будінвест" (далі ТОВ "Компанія-Будінвест", позивач) з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем винесено постанову про застосування до ТОВ "Компанія-Будінвест" адміністративно-господарського штрафу від 07.03.2023 №352304. На думку позивача, оскаржувана постанова винесена без наявності в діях підприємства фактів правопорушень та з порушенням передбаченої процедури габаритно-вагового контролю, зокрема, зважування відбувалося на не облаштованому пункті габаритно-вагового контролю з позначенням відповідними дорожніми знаками і наявними документами, а на узбіччі нерівної дороги з глибокими деформаціями та без присутності працівників поліції.

Окрім того, сторона позивача вказує, що відповідачем не враховано, що ТОВ "Компанія-Будінвест" здійснено перевезення сипучого подільного вантажу, затверджена Методика зважування якого відсутня. На місці ГВК були відсутні та на вимогу водіїв не пред`явлені документи на законність застосування даного зважувального обладнання. Посадовими особами Укртрансбезпеки не вживалось жодних обов`язкових процедурних заходів щодо затримання та заборони руху транспортного засобу.

Також за змістом позову зазначається, що при складанні матеріалів перевірки використано документ талон зважування, складений на іноземній мові, який не тягне за собою жодних юридичних наслідків і не може використовуватись в управлінській діяльності для складання документів. Щодо змісту оскаржуваної постанови позивачем вказано, що в останній не зазначено суті порушення та конкретної норми закону, яка порушена, що унеможливлює притягнення до відповідальності.

Вказане, на думку позивача, свідчить про протиправність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.03.2023 №352304 та наявність підстав для її скасування.

Ухвалою від 27.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того, судом вирішено витребувати у Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті та зобов`язано надати суду у строк визначений для подання відзиву всі наявні матеріали, які стали підставою для винесення постанови №352304 від 07.03.2023 про застосування до ТОВ "Компанія-Будінвест" адміністративно-господарського штрафу.

12.04.2023 представником відповідача подано до суду відзив, в якому Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті просить суд відмовити у задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що під час зважування транспортного засобу MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом SHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено фактичне навантаження по загальній масі 52,65 т при нормативно допустимій 40 т, перевищення у відсотках складає 31,6%. Відтак, під час проведення перевірки виявлено порушення вимог ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З приводу сертифікації ваги, відповідачем надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № приладу 418, чинне до 11.12.2023. Представник відповідача вказує, що доводи позивача про те, що водій просив провести повторне зважування не відповідають дійсності, оскільки вищезазначене спростовується відеозаписом з нагрудних камер інспектора під час проведення рейдової перевірки.

Щодо пункту габаритно-вагового контролю, стороною відповідача вказано, що майданчик для проведення ГВК відповідає вимогам наказу Мінінфраструктури від 28.07.2016 №255, надано акт №6 обстеження майданчика М-21 Виступовичі Житомир Могилів-Подільський (через м. Вінницю) км 286+274. З приводу недоліків в оформленні оскаржуваної постанови, представник відповідача зазначив, що остання відповідає додатку 5 до Постанови Кабінету Міністрів України №79 від 02.02.2022.

Відтак, Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

27.04.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить залишити відзив без розгляду, оскільки Державна служба України з безпеки на транспорті не є стороною у справі та є процесуально недієздатною. Окрім того, посилаючись на доводи, аналогічним тим, що на ведені у позові, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Правом на подачу заперечення на відповідь на відзив Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті не скористався.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 15.02.2023 у пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-21 Виступовичі Житомир Могилів-Подільський 286 км + 274 м посадовими особами Укртрансбезбпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом SHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2 , що використовується перевізником ТОВ «Компанія - Будінвест»

За результатами перевірки складено акт від 15.02.2023 №351661 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якого під час перевірки виявлено перевезення вантажу згідно з ТТН №45601 від 15.02.2023 (щебінь) з порушенням п. 22.5 Правил дорожнього руху, а саме: перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень на строєну вісь, що становить 33,5 т., при нормативно допустимих 24 т, та загальною масою 52,65 т, при нормативно допустимих 40 т., чим порушено абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Окрім того, за результатами габаритно-вагового контролю складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15.02.2023 №0056647, в якому зафіксовано, що повна маса транспортного засобу становить 52,65 т. при нормативно допустимій 40 т. та осьові навантаження: 6,95 т. при нормативно допустимому 11,5 т.; 12,2 т. при нормативно допустимому 11,5 т.; 33,5 т. при нормативно допустимому 24 т.

Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0052167 від 15.02.2023 встановлено результати вагового контролю навантаження на кожну з осей, які становлять: 1 вісь - 6,95 т; 2 вісь 12,2 т; 3 вісь 12,55 т; 4 вісь 9,9 т; 5 вісь 11,05 т; повна маса транспортного засобу 52,65 т.

07.03.2023 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №352304 про застосування адміністративного-господарського штрафу у розмірі 51000 грн. за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Постанова № 103).

Відповідно до п. 1 Постанови № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.п. 1 п. 4 Постанови № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Статтею 6 Закону №2344 передбачено, що Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з абзацом 1 пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з абзацом 17 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно п. 3,4 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до п. 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м, за довжиною 22 м, фактичну масу понад 40 т, навантаження на одиночну вісь - 11,5 т. (якщо відстань між осями менш як 1 метра), строєні - 24 т. (відстань між осями понад 1,3 до 1,4 метра).

Пунктом 4 Правил №30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Відповідно до пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (пункт 18 Порядку №879).

Крім того, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (пункти 20, 21 Порядку №879).

Разом із тим, відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що державному контролю підлягають транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Такий контроль здійснюють уповноважені органи - Укртрансбезпека шляхом проведення перевірок, зокрема, рейдової. Під час проведення рейдової перевірки здійснюється державний контроль, зокрема, за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування. За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються відповідні адміністративно-господарські штрафи.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що транспортним засобом позивача допущено перевищення нормативних вагових параметрів. Так, повна маса транспортного засобу становить 52,65 т. при нормативно допустимій 40 т. та осьові навантаження: 12,2 т. при нормативно допустимому на одиничну вісь - 11,5 т.; 33,5 т. при нормативно допустимому на строєну вість - 24 т.

Водночас, позивач вказує, що перевищення вагових норм відсутнє, адже на пунктах завантаження та розвантаження транспортного засобу здійснювалось зважування на сертифікованих вагах, відповідно до яких загальна маса та осьові навантаження відповідали нормативно встановленим, що підтверджується товарно-транспортною накладною №45601 від 15.02.2023.

З приводу вищезазначених доводів ТОВ «Компанія-Будінвест» суд зазначає, що відомості товарно-транспортної накладної не є документом, який може спростувати інформацію отриману в результаті зважування транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки. При цьому, відомості ТТН від 15.02.2023 №45601 не можуть превалювати над відомостями зафіксованими у квитанції про зважування від 15.02.2023.

Окрім того, товарно-транспортна накладна це перш за все документ, який підтверджує факт перевезення вантажу на підставі договору перевезення, а не документ, який фіксує габаритно-вагові навантаження на осі транспортного засобу.

Щодо посилань позивача на той факт, що здійснювалося перевезення сипучого вантажу (щебінь), то суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 8.14 - 8.15 Глави 8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363(далі- Правила № 363) завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з пунктом 12.1 Глави 12 Правил №363 передбачено, що при транспортуванні вантажів необхідно дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України не визначено особливостей при встановлені вагових обмежень для навантаження на вісь транспортного засобу, в залежності від виду вантажу (сипучий, неподільний тощо).

Відповідно до пункту 12.5 Глави 12 Правил № 363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктом 8.20 Глави 8 № 363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу автомобільним транспортом зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Так, згідно з вимогами чинним законодавства та жодними вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху України щодо правильності розміщення та кріплення вантажу при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.

Відтак, переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу.

Крім того, суд зазначає, що оскільки автомобіль на вагу заїжджає повільно, зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, то така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі №803/1540/16.

При цьому, суд зазначає, що законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися (перемішуватися).

Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 814/1460/16.

Щодо повірки законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, на якому здійснювалось зважування автомобілю марки МАN реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом SHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки ДП "Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" № ПМ051504922 від 11.12.2023 прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь типу 030Т-АS2-PWIA № 418 (Туреччина), яким здійснювалося зважування транспортного засобу позивача, відповідає вимогам ДСТУ OIMLR 134-1:2010 "Прилади автоматичні для зважування дорожних транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь Загальні технічні вимоги та методи випробування" за класом 2D.

Отже, беручи до уваги зміст зазначеного свідоцтва, суд доходить висновку, що цим документом підтверджується факт повірки та метрологічної атестації відповідного зважувального обладнання, його справний технічний стан, а також те, що метрологічна характеристика застосованої відповідачем вимірювальної техніки відповідала вимогам державних стандартів у цій галузі та нормативно-технічної документації та була придатною для використання з метою зважування великогабаритних транспортних засобів.

Крім того, суд зауважує, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язкового пред`явлення водію транспортного засобу при здійсненні габаритно-вагового контролю документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно-ваговий контроль, а також протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг тощо.

Більш того, дослідивши відео, долучене стороною відповідача до відзиву на позовну заяву, судом не встановлено факту того, що водій просив співробітників Укртрансбезпеки надати для ознайомлення свідоцтво про повірку вимірювального обладнання. Відтак, доводи позивача, щодо відсутності у пункті габаритно-вагового контролю документів про відповідність та/або свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З приводу доводів позивача про те, що під час зважування відповідачем не дотримано вимог щодо облаштування пересувного пункту вагового контролю, суд зазначає, що комплектність, ознаки облаштування та технічного оснащення зон габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування визначені Вимогами до облаштування та технічного оснащення зон габаритно-вагового контролю, затвердженими Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255 (далі Вимоги №255).

Відповідно до п. 2, 3 розділу ІІ Вимог №255 зона габаритно-вагового контролю, на якій розташовується пересувний пункт габаритно-вагового контролю, повинна мати:

1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками;

2) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу;

3) ширину не менше ніж 7,0 м.

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен бути укомплектований таким:

1) вимірювальним (зважувальним) обладнанням вагових параметрів повної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;

2) вимірювальним обладнанням для вимірювання габаритних параметрів великогабаритних транспортних засобів;

3) комп`ютерною технікою;

4) засобами зовнішнього освітлення;

5) джерелом автономного живлення для забезпечення роботи транспортного засобу спеціалізованого призначення;

6) документом про відповідність та/або свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Вказуючи на недотримання вимог щодо облаштування пересувного пункту, ТОВ «Компанія-Будінвест» посилається на відсутність спеціальних дорожніх знаків (оранжевих конусів) та на те, що вагове обладнання розміщено на узбіччі нерівної дороги з глибокими деформаціями.

Водночас, суд вважає такі доводи не обґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме відеозаписами з нагрудник камер співробітника Уктрансбезпеки. Так, з відеозаписів видно, що зона габаритно-вагового контролю укомплектована відповідними дорожніми знаками, зокрема, оранжевими конусами та поверхня дороги не містила явних деформацій.

Окрім того, у матеріалах справи наявний акт №6 від 08.07.2021 обстеження майданчику М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський (через м. Вінницю) 286+274, відповідно до якого майданчик відповідає вимогам Наказу Мінінфраструктури від 28.07.2016 №255 і придатний для проведення габаритно-вагового контролю.

Суд також вважає безпідставним посилання позивача на те, що на місті вагового контролю облов`язково повинні бути присутні працівника поліції, адже відповідно до п. 16. Порядку №1567 Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Оскільки, габаритно-ваговий контроль проводився двома працівниками Укратрансбезпеки, що зафіксовано в акті №351661 від 15.02.2023, то залучення відповідного підрозділу Національної поліції або інших органів, не передбачено вимогами чинного законодавства.

Оцінюючи посилання позивача на те, що при встановленні перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу його подальший рух мав би бути заборонений до внесення плати за його проїзд, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265 - 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За приписами вказаного Кодексу повноваженнями щодо затримання транспортного засобу в порядку статті 265-2 наділені виключно органи Національної поліції України.

Посадові особи Укртрансбезпеки згідно зі статтею 19 Конституції України повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Отже, посадові особи Укртрансбезпеки не наділені повноваженнями на тимчасове затримання транспортних засобів в порядку статті 265 - 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому не встановлення факту тимчасового затримання транспортного засобу не можна ставити їм у вину.

Більше того, процедура тимчасового затримання транспортного засобу чи приведення перевізником його вагових параметрів у відповідність до встановлених норм, жодним чином не впливає на задокументоване до того порушення перевізником норм ст. 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.

Окрім того, у позовній заяві представника позивача посилається на те, що талон зважування містить інформацію російською мовою, що є порушенням ст. 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Відтак, відомості зазначені у такому талоні, на переконання позивача, не можуть використовуватись для складення інших документів.

Суд зазначає, що згідно з частиною третьою пункту 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки можливе застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансбезпека"; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю; використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.

Пунктами 18, 20 Порядку № 879 встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Отже, талон зважування не передбачений нормативно-правовими актами, що регламентують проведення габаритно-вагового контролю. Він є паперовим носієм даних про результати вимірювання осьових навантажень і обчислення загальної маси транспортного засобу, роздрукованим принтером вагового пристрою, і використовується оператором вагового комплексу як допоміжний документ під час складання довідки про результати габаритно-вагового контролю.

При цьому, довідка та інші документи, складені в ході проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, оформлені на бланках встановленого зразку і заповнені державною мовою.

Відтак, суд вважає, що доводи представника позивача в цій частині не можуть слугувати достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу та останні жодним чином не спростовують факт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Крім того, суд зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.10.2018 у справі № 822/1817/18, не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки вказаний спір стосується правомірності рішення податкового органу про відмову в реєстрації податкової накладної. Відтак, такі висновки не можуть бути враховані судом при розгляді цієї справи.

Також суд враховує, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області №352304 від 07.03.2023 відповідає додатку №5, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 №79 та відповідачем вірно визначено санкцію, яка підлягає застосуванню до ТОВ «Компанія-Будінвест», у зв`язку з виявленими порушеннями, що свідчить про відсутність підстав для визнання її протиправною та скасування.

Окрім того, суд вважає безпідставними доводи сторони позивача з приводу того, що відзив подано особою, яка не є стороною у справі та підписано процесуально недієздатною особою. Адже, відповідно до долученої до відзиву на позовну заяву довіреності від 14.10.2022, головного спеціаліста відділу координації правової роботи територіальних органів юридичного департаменту Бахура Віталія Віталійовича уповноважено представляти в судах України інтереси Державної служби України з безпеки на транспорті, її територільних органів, її посадових осіб.

У свою чергу, Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області згідно з Додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р є територіальним органом Державної служби з безпеки на транспорті.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.74-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія-Будінвест" (вул. Айвазовського, 10, м. Вінниця, 21022, ).

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця).

Рішення суду сформовано: 08.08.2023.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна