Справа № 140/1416/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/1416/21 пров. № А/857/12407/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Волдінер Ф.А.,

справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту судового рішення: не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: - визнати протиправними дії щодо несвоєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.04.2020 по 30.12.2020 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМ України від 08.02.1995 №100.

Рішенням від 14 травня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 04 квітня 2020 року по 29 грудня 2020 року у сумі 44 363 (сорок чотири тисячі триста шістдесят три) гривень 70 копійок, без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що погоджується з судом першої інстанції, що в порівнянні із виплаченою сумою індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 01.03.2018 в сумі 44 370, 24 сума в розмірі 227 269, 80 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації. Водночас звертає увагу, що відповідач неодноразово порушував вимоги закону щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Також зазначив, що відповідач ще не доплатив суму індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.01.2018. Так, ухвалою від 06.05.2021 Волинський окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі №140/4511/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця індексації, та стягнення недоплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.01.2018 в розмірі 38576,29 грн.

У доповненні до апеляційної скарги зазначив, що 17.11.2021 він отримав згідно з рішенням суду від 02.07.2021 перераховану індексацію грошового забезпечення за період з01.01.2016 по 01.03.2018 із застосуванням базового місяця січень 208 року в розмірі 38000, 61 грн.

Також 12.12.2022 Волинський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі №140/16594/21, яким зобов`язав Військову частину НОМЕР_2 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по 03.04.2020 включно із урахуванням абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації.

29.03.2023 позивач, на виконання вказаного вище рішення, отримав перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 03.04.2020 в розмірі 100 196, 17 грн.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема, з 21.12.2002 по 06.06.2019 у Військовій частині НОМЕР_1 .

Старшину ОСОБА_1 , начальника сховища взводу матеріально-технічного забезпечення роти забезпечення, звільненого наказом начальника Регіонального центру радіоелектронної розвідки Захід (по особовому складу) від 30 березня 2020 року №11-РС, у запас за пунктом 2 підпункту б (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час) частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2332-ХІІ, з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Ковельського ОМВК Волинської області, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 квітня 2020 року №66.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 в справі №140/13214/20, яке набрало законної сили 11.12.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вищевказаного рішення суду, 30.12.2020 військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача було перераховано кошти в сумі 44 370, 24 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку Приват-24 (а. с. 21).

У зв`язку з наявністю факту несвоєчасного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум в частині невиплати індексації грошового забезпечення.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки індексація грошового забезпечення не виплачена в день його звільнення, а вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку. Тому, відповідно до вимог ст. 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Проте розрахунок такої виплати суд першої інстанції провів з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, відповідно зменшивши її до 44 363, 70 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу наведених вище правових норм слід дійти висновку, що положеннями статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

У справі, що розглядається, позивач, у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці, що встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 в справі №140/13214/20, яке набрали законної сили, просив стягнути на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Виплату присудженої індексації грошового забезпечення позивач отримав 29.12.2020.

Водночас з матеріалів апеляційної скарги колегія суддів встановила, що на час розгляду справи в суді першої інстанції сума індексації грошового забезпечення була спірною, оскільки позивач звернувся з іншими позовами до суду, в яких оскаржував неправомірність дій військової частини щодо розміру нарахованої індексації.

Також, як зазначив сам позивач та видно з долучених платіжних інструкцій від 17.11.2021 та від 29.03.2023, остаточний розрахунок при звільненні в частині виплати індексації грошового забезпечення відбувся не 29.12.2020, а 29.03.2023, коли він отримав остаточну повну суму індексацію, право на виплату якої мав на момент звільнення зі служби.

Вказаними обставинами підтверджується, що на час звернення до суду та ухвалення рішення судом першої інстанції остаточний розрахунок з позивачем проведений не був, що, в свою чергу, вказує на відсутність правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку при звільненні. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

За вказаних обставин та наведеного вище нормативно-правового регулювання спірних відносин, колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто до 29.03.2023, коли йому було виплачено повну суму індексації, колегія суддів вважає, що така не підлягає вирішенню апеляційним судом, оскільки вказана вимога не була предметом розгляду в суді першої інстанції. Відповідно до положень ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року в справі № 140/1416/21 скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 08.08.2023