Справа № 600/1149/23-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1149/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

08 серпня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 17.02.2023 року №226-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 ».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого згідно платіжної інструкції №63 від 27.02.2023 року судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3300 (три тисячі триста) грн 00 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на адресу позивача було відправлено запит від 24.01.2023 «Про надання інформації та її документального підтвердження» № 921/6/24-13-24-06, про що свідчить копія конверта відправлення (трекінг відправлення 566 із відміткою про направлення 25.01.2023 року).

У запиті зазначено про те, що на підставі пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, абз. 1) п. 73.3 ст. 73 ПК України (зі змінами та доповненнями), п. 12 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 (зі змінами та доповненнями), Головне управління ДПС у Чернівецькій області у зв`язку із надходженням від Національного банку України (лист від 23-12.2022 року № 25-0008/220/ДСК) інформації про виявлені факти порушень граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, встановлених постановами Правління НБУ від 02.01.2019 року № 5 та № 7 на виконання статей 12 і 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року № 2473-VIII при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності по контракту 09/04/ЕХР/2022 від 14.04.2022 року, просить надати протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту інформацію та її документальне підтвердження (засвідчені підписом посадових осіб та скріплені печаткою копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків в іноземній валюті, що здійснювалися) для з`ясування реальності та повноти відображення в бухгалтерському обліку:

- контракту № 09/04/ЕХР/2022 від 14.04.2022 року та додатків до нього;

- митних декларацій та інвойсів, що оформлялись на виконання даного контракту;

- документів, що підтверджують транспортування ТМЦ (CMR);

- контрактів з перевізниками та заявок на перевезення вантажів;

- розрахункових документів (платіжні доручення, SWIFT на зарахування коштів, виписки з розподільчого та розрахункового валютних рахунків, рахунку в національній валюті України) за період з 14.04.2022 року по день надання інформації;

- інших документів, що підтверджують виконання даних контрактів;

- копій бухгалтерських документів (картонки рахунків та оборотно-сальдові відомості з рахунків 362, 632, 312, 311), які підтверджують відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку за період з 14.04.2022 року по день надання інформації.

У запиті також повідомлено про те, що згідно п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу та її документальне підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отриманого запиту. У разі ненадання пояснень та їх документального підтвердження на даний запит, будуть вжиті заходи щодо проведення документальної позапланової перевірки, у відповідності до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VII (із змінами та доповненнями) з урахування змін до Податкового кодексу України, які внесені Законом України від 13 травня 2020 року № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Законом України від 03.03.2022 року № 2118-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану».

Запит від 24.01.2023 «Про надання інформації та її документального підтвердження» № 921/6/24-13-24-06 отримано позивачем 02.02.2022 року.

13.02.2023 року позивач надав відповідачу відповідь на вищевказаний запит (лист від 10.02.2023 року Вих. №1-02/2023 із доданими до нього додатками), що підтверджується відміткою вхідної кореспонденції про прийняття такої відповіді.

В подальшому, на підставі підпункту 20.1.4, пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту статті 82, підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Чернівецькій області видано наказ №226-п від 17.02.2023 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 », яким призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 21.03.2023 року тривалістю 5 робочих днів з метою дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контракту №09/04/ЕХР/2022 від 14.04.2022 року.

На підставі наказу №226-п від 17.02.2023 року ГУ ДПС у Чернівецькій області видано повідомлення від 17.02.2023 року №75/Ж4/24-13-24-04 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Судом встановлено, що наказ №226-п від 17.02.2023 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 » та повідомлення від 17.02.2023 року №75/Ж4/24-13-24-04 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено позивачу засобами поштового зв`язку разом із супровідним листом від 17.02.2023 року №2533/6/24-13-24-04-05, про що свідчить копія конверта відправлення (трекінг відправлення 566).

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обраний відповідачем, як контролюючим органом, підхід щодо формального надіслання запиту про надання інформації та її документального підтвердження з подальшим ігноруванням наданої позивачем відповіді із зазначенням інформації, що визначена у запиті контролюючого органу, суперечить принципу належного урядування та в цілому верховенства права, однієї з чеснот якого є послідовність та прогнозованість. При цьому, такий підхід, при якому лише саме виконання обов`язку по надісланню запиту про надання інформації та її документального підтвердження, не є безумовною підставою призначення документальної перевірки, оскільки суперечить загальній логіці статті 78 ПК України, відповідно до якої право контролюючого право на призначення перевірки обмежено наявністю певних, визначених Кодексом підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Отже, проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом ГУ ДПС у Чернівецькій області, як податкового органу.

Порядок проведення документальних позапланових виїзних перевірок регламентовано статтею 78 ПК України.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Отже, обов`язковою передумовою здійснення документальної перевірки є направлення платнику податків запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 ПК України.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом) у порядку, визначеному статтею 42 ПК України.

При цьому, згідно з пунктом 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених статтею 200 цього Кодексу) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.

У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначено статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Зазначене узгоджується з правом платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, закріпленого у підпункті 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, та обов`язком платника податків надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, що передбачено пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що законодавством регламентовано чіткий та послідовний порядок проведення контролюючим органом документальних позапланових невиїзних перевірок платників податків, який між іншим включає в себе сукупність дій податкового органу, що мають передувати такій перевірці, а саме:

1) завчасне надіслання платнику податків копії наказу про призначення перевірки;

2) завчасне повідомлення платника податків про час та місце проведення перевірки з метою забезпечення платнику можливості реалізувати його право бути присутнім під час проведення перевірки та надавати відповідні пояснення;

3) перенесення терміну проведення перевірки вразі втрати платником податків документів до дати їх відновлення у межах строків, визначених пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, тобто протягом 90 днів.

Таким чином, з аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для прийняття уповноваженою особою податкового органу наказу про перевірки платника податків є ненадання ним відповіді на запит податкового органу протягом десяти днів з моменту його отримання.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №826/6448/15.

Судом у цій справі встановлено, що на адресу позивача було відправлено запит від 24.01.2023 «Про надання інформації та її документального підтвердження» № 921/6/24-13-24-06, про що свідчить копія конверта відправлення (трекінг відправлення 566 із відміткою про направлення 25.01.2023 року). У запиті також повідомлено про те, що згідно п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу та її документальне підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отриманого запиту. У разі ненадання пояснень та їх документального підтвердження на даний запит, будуть вжиті заходи щодо проведення документальної позапланової перевірки, у відповідності до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VII (із змінами та доповненнями) з урахування змін до Податкового кодексу України, які внесені Законом України від 13 травня 2020 року № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Законом України від 03.03.2022 року № 2118-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану».

Водночас, згідно матеріалів справи, запит від 24.01.2023 «Про надання інформації та її документального підтвердження» № 921/6/24-13-24-06, отримано позивачем 02.02.2022 року, що не спростовується представником відповідача у відзиві.

У свою чергу судом також встановлено, що позивач 13.02.2023 року надав відповідачу відповідь на вищевказаний запит (лист від 10.02.2023 року Вих. №1-02/2023 із доданими до нього додатками), що підтверджується відміткою вхідної кореспонденції про прийняття такої відповіді.

Тобто, впродовж 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, як того вимагає підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункт 73.3 статті 73 ПК України, позивачем було надано відповіді на вказаний вище запит від 24.01.2023 «Про надання інформації та її документального підтвердження» № 921/6/24-13-24-06, чим виконаного покладений на нього податковим законодавством обов`язок щодо надання пояснення та його документального підтвердження із зазначенням інформації, що визначена в обов`язковому запиті контролюючого органу.

Судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що обраний відповідачем, як контролюючим органом, підхід щодо формального надіслання запиту про надання інформації та її документального підтвердження з подальшим ігноруванням наданої позивачем відповіді із зазначенням інформації, що визначена у запиті контролюючого органу, суперечить принципу належного урядування та в цілому верховенства права, однієї з чеснот якого є послідовність та прогнозованість.

При цьому, такий підхід, при якому лише саме виконання обов`язку по надісланню запиту про надання інформації та її документального підтвердження, не є безумовною підставою призначення документальної перевірки, оскільки суперечить загальній логіці статті 78 ПК України, відповідно до якої право контролюючого право на призначення перевірки обмежено наявністю певних, визначених Кодексом підстав.

Це не лише суперечить статті 78 ПК України, а взагалі не відповідає спеціально-дозвільному принципу (ст.ст. 6, 19 Конституції України), який регулює діяльність органів державної влади.

Суд звертає увагу, що ГУ ДПС у Чернівецькій області здійснює свою діяльність як суб`єкт владних повноважень, а отже його діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.

Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до доданих до позову доказів позивач, за наслідками розгляду адміністративної справи №600/1149/23-а понесено судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 3300,00 грн.

На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача суду надав:

- копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.02.2023 року №270223, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Західна правозахисна група»;

- тарифи на послуги Адвокатського об`єднання «Західна правозахисна група» (додаток 1 до договору від 27.02.2023 року №270223) ;

- платіжну інструкцію №64 від 27.02.2023 року про сплату ОСОБА_1 наданих послуг у розмірі 3300,00 грн.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатом Зайцевою О.О. надано суду договір про надання правничої допомоги та первинні документи (тарифи на послуги), які підтверджують надання нею послуг правової допомоги позивачу.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

Згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги фактично сплачено 3300 грн.

Приписами частини 1 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 статті 30 вищевказаного Закону).

Отже, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апелянт посилається на неспівмірність витрат правничої допомоги, а саме звертає увагу на тому, що справа не є складною з урахуванням її фактичних обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів. А тому, розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу у даній справі, на думку відповідача, не є розумним з огляду на предмет оскарження.

Суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно вирішенні питання про розподіл судових витрат, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Великою Палатою зроблено висновок, що саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. Зазначену правову позицію суд, згідно частини 5 статті 242 КАС України, враховує при вирішенні питання про розподіл судових витрат у цій справі та не вбачає підстав для відступлення від неї.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У цій справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, виходить із того, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає умовам співмірності.

А тому, судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесенні позивачем у зв`язку із розглядом адміністративної справи №600/1149/23-а підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.