Справа № 420/14839/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області щодо відмови позивачу у переведенні на пенсію за Законом України "Про прокуратуру";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області перевести позивача на пенсію за Законом України "Про прокуратуру".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач при виході на пенсію мав право на призначення пенсії за Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ та за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 099.04.1992 року № 2262-ХІІ. Позивачем було обрано пенсійне забезпечення за Законом № 2262-ХІІ. У 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із завою про перехід на пенсію за Законом України «Про прокуратуру». Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області відмовлено у призначенні пенсії за Законом № 1697-VII, що позивач вважає протиправним.

ГУ ПФУ в Одеській області подало відзив, у якому зазначило, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Позиція ґрунтується на тому, що позивач не має права на перехід на пенсію за Законом України «Про прокуратуру», оскільки перед зверненням за призначенням такої пенсії не працює в органах прокуратури. Підстави для призначення пенсії позивачеві за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ відсутні, оскільки на час його звернення із заявою ці норми втратили чинність і такий вид пенсії врегульований нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

ГУ ПФУ в Полтавській області подало відзив, у якому зазначило, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Позиція ґрунтується на тому, що позивач не має права на перехід на пенсію за Законом України «Про прокуратуру», оскільки перед зверненням за призначенням такої пенсії не працює в органах прокуратури. Крім того, на думку відповідача, позивачем порушено строк звернення до суду.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що наведені відповідачами обґрунтування є безпідставними. Позивач зазначає, що у даному випадку не розглядається питання призначення пенсії, позивач звернувся із заявою про переведення на інший вид пенсії, що є різними за своєю суттю поняттями. Наголошує на тому, що він має право на переведення на пенсію за Законом України «Про прокуратуру», оскільки перед призначенням пенсії він працював в органах прокуратури та звільнений за станом здоров`я.

Ухвалою суду від 28.06.2023 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та залучено другим відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив наступне.

У період з 05.08.1970 року по 22.09.1994 року позивач проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури СРСР та Республіки Україна.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 15.08.1994 року №01964 полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. 65, піпд. «В» - за станом здоров`я. Вислуга років календарна 27 років 2 місяці. Вислуга років на пенсію 29 років.

З 22.09.1994 року позивача виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України та зі всіх видів забезпечення.

Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи позивача він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 23.09.1994 року йому призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

12.12.2022 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії (з пенсії силових структур на цивільну).

З 12.12.2022 року позивач отримує пенсію за віком (101) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.12.2022 року позивач знову звернувся із заявою про переведення на пенсію за Законом України «Про прокуратуру».

Позивачем надано до пенсійного органу довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії призначеної згідно із Законом України «Про прокуратуру» №21/84, виданої 07.11.2022 року Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області та рішенням від 23.12.2022 року відмовлено у переході на пенсію за вислугу років відповідно до Закону 1697, оскільки заявник безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії не працює в органах прокуратури.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.

З аналізу наведеної вище норми Закону № 1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, зокрема, та з 1 жовтня 2020 року і пізніше мають вислугу 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулювалось Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, яким передбачалось, що працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Пенсії за вислугу років призначаються:

а) слідчим працівникам незалежно від віку з вислугою не менше 20 років на посадах слідчого, начальника або заступника начальника слідчого підрозділу (відділу, частини), що безпосередньо займається провадженням попереднього слідства, - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується: на слідчій роботі - на три відсотки, а на будь-якій прокурорській посаді - на два відсотки

заробітку, з якого обчислюється пенсія;

б) працівникам, які займають прокурорські посади, перелічені у статті 56 цього Закону, після досягнення 55 років чоловіками і 50 років жінками з вислугою на цих посадах не менше 20 років - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги

понад 20 років пенсія збільшується на два відсотки цього заробітку;

в) працівникам, зазначеним у пунктах "а" та "б" частини другої цієї статті, які не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в органах прокуратури становить не менше 12 років, після досягнення чоловіками 60 років при загальному стажі роботи 25

років і більше, а жінками - 55 років при загальному стажі роботи 20 років і більше - у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорсько-слідчих посадах з розрахунку 50 відсотків місячного заробітку за 20 років вислуги. За кожний рік

загального стажу понад 25 років для чоловіків і 20 років - для жінок пенсія збільшується на один відсоток місячного заробітку, з якого вона обчислюється.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, зазначені у пунктах "а", "б", "в" частини другої цієї статті, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працювали не менше двох років на прокурорсько-слідчих посадах. Пенсії призначаються і виплачуються після звільнення зі служби в органах прокуратури.

Працівникам прокуратури, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором (ст. 50-1).

Як встановлено судом, позивач перед зверненням за призначенням пенсії 23.09.1994 року проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури та звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.

На дату призначення пенсії позивач обрав пенсійне забезпечення за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не за Законом України «Про прокуратуру».

Право вибору виду пенсії передбачено як Законом №1789-ХІІ так і Законом №1697-VII.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 4.7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи наведені обставини щодо посади позивача з якої він виходив на пенсію та підстави звільнення зі служби, підстава для відмови у переведенні на пенсію за Законом України «Про прокуратуру» є протиправною, тому оскаржуване рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Разом із тим, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійним органом при його прийнятті не досліджувалися інші обставини щодо наявності права на такий вид пенсії як то вік позивача, страховий стаж, що виключає наразі можливість у суду перевірити та встановити право позивача на пенсію за Законом України «Про прокуратуру», оскільки такими повноваженнями наділений саме пенсійний орган. І тільки після всебічного дослідження пенсійним органом наявності у позивача усіх умов для переведення на такий вид пенсії, суд зможе перевірити правомірність прийнятого рішення.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про переведення на пенсію за Законом України «Про прокуратуру».

Суд відхиляє позицію пенсійного органу щодо порушення строку звернення до суду, оскільки цей позов подано в межах строку передбаченого ст. 122 КАС України.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача відповідно до ст. 139 КАС України з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оскільки саме цим територіальним управлінням прийнято оскаржуване рішення.

Часткове задоволення позовних вимог не впливає на розмір суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги у цьому спорі складають фактично одну немайнову вимогу, про задоволення якої вирішив суд та за яку позивачем і сплачено судовий збір. Таким чином, суд вважає недоцільним у даному випадку застосовувати пропорційний розподіл судового збору відповідно до кількості задоволених вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 р. про відмову у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2022 року про переведення на пенсію за Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов