Справа № 160/8374/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2023 року Справа № 160/8374/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії із зарахуванням заробітної плати та страхового стажу за періоди роботи на ЗАТ «Оветри» з 01.02.2006 по 15.08.2012;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням заробітної плати та страхового стажу за період роботи на ЗАТ «Оветри» з 01.02.2006 по 15.08.2012, починаючи з 03.01.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно відмовлено у зарахуванні періодів роботи, які зазначені в трудовій книжці, через несплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду, зважаючи на те, що обов?язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
04.07.2023 року судом отримано відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві та вважає їх необґрунтованими. Відповідач зазначає, що відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (з 01.01.2004), а за періоди до впровадження систем персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Таким чином, період після 01.01.2004 до страхового стажу зараховуються періоди діяльності залежно від факту та суми сплачених внесків. Відповідно до даних, що формуються на центральному рівні, інформація про сплату страхових внесків по ПАТ «Оветри» наявна з 01.01.2004 до 31.01.2006 включно. Згідно з відомостями щодо сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, які надходять від Державної податкової служби України в порядку обміну інформацією, станом на 01.02.2023 по ПАТ «Оветри» наявний борг зі сплати єдиного внеску. Тільки за умови погашення заборгованості зі сплати страхових та єдиного внесків ПАТ «Оветри», працівникам підприємства зарахується страховий стаж у повному обсязі. Враховуючи викладене, Головне управління не має законних підстав для перерахунку пенсії позивача із зарахуванням заробітної плати та страхового стажу за період роботи на ЗАТ «Оветри» з 01.02.2006 по 15.08.2012, починаючи з 03.01.2023.
10.07.2023 відповідачем подані до суду матеріали пенсійної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Орджонікдзевським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 08.01.1998 року.
З 03.01.2023 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Страховий стаж позивача складає 34 роки 08 місяців 01 день (зарахований по 30.09.2022 року).
24.01.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою з питання пенсійного забезпечення.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало позивачу відповідь листом № 4973-2629/К-01/8-0400/23 від 15.02.2023 року, в якому зазначено наступне:
«Згідно наданих документів, Ваш загальний страховий стаж складає 34 роки 08 місяців 01 день (зарахований по 30.09.2022 згідно сплати внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу).
Додатково повідомляємо.
Станом на 01.02.2023 підприємство має заборгованість зі сплати внесків на загальнообов?язкове державне пенсійне страхування. Якщо підприємство має борги до Пенсійного фонду, то до стажу його найманих працівників зараховується виключно той період, за який страхувальник розрахувався з Пенсійним фондом у повному обсязі, як за нараховані, так і за утримані внески.
Працівниками органів Пенсійного фонду вжито всіх заходів щодо примусового погашення боргу підприємства згідно із законодавством. Вся сума боргу відпрацьована у судовому порядку та перебуває на примусовому стягненні в органах Державної виконавчої служби України.
Відповідно до даних, що формуються на центральному рівні, інформація про сплату страхових внесків по ПАТ «Оветри» наявна з 01.01.2004 до 31.01.2006 включно.
З 01 січня 2011 року набув чинності Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування», яким введено єдиний внесок на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, принципи його збору та ведення обліку.
З 11.08.2013 набув чинності Закон України від 04 липня 2013 року № 406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким функції з адміністрування єдиного внеску від Пенсійного фонду України передані Міністерству доходів і зборів України (нині Державна податкова служба України).
Згідно з відомостями щодо сплати єдиного внеску на загальнообов?зкове державне соціальне страхування, які надходять від Державної податкової служб України в порядку обміну інформацією, станом на 01.02.2023 по ПАТ «Оверти» наявний борг зі сплати єдиного внеску.
Тільки за умови погашення заборгованості зі сплати страхових та єдиного внесків ПАТ «Оверти» працівникам підприємства зарахується страховий стаж у повному обсязі.»
Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закону № 1788-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-ХІІ).
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка серії НОМЕР_3 від 19.04.1982 року виписана на ім`я ОСОБА_1 , містить відомості про роботу позивача у період з 01.10.2002 року по 15.08.2012 року в ЗАТ «Оветри» на посаді водія.
При цьому, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в ЗАТ «Оветри» у зв`язку з несплатою підприємством страхових внесків.
Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17) зробив висновок, згідно якого, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Водночас, позивач у межах цієї справи позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії із зарахуванням заробітної плати та страхового стажу за період роботи на ЗАТ «Оветри» з 01.02.2006 по 15.08.2012, але не просить зарахувати вказані періоди до його страхового стажу.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
При цьому, суд вважає, що за відсутності вирішеного спору про наявність у позивача права на зарахування стажу роботи позивача на ЗАТ «Оветри» у період з 01.02.2006 по 15.08.2012, звернення до суду з вимогами про перерахунок пенсії із врахуванням відповідного стажу, є передчасним.
Таким чином, суд вважає, що оскільки, звертаючись до суду, позивач неправильно визначив спосіб захисту своїх порушених прав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання до суду цієї позовної заяви не здійснюється.
У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. у відпустці, рішення ухвалене в перший робочий день.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна