Справа № 340/5876/23
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження

09 серпня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5876/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до

Кропивницького апеляційного суду (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Пермська, 2, ),

Судді Кропивницького апеляційного суду Олександра Карпенка (25006, м.Кропивницький, вул. Велика Пермська, 2),

Голови Кропивницького апеляційного суду Валерія Драного (25006, м.Кропивницький, вул. Велика Пермська, 2),

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Кропивницького апеляційного суду щодо ненадання для дистанційного ознайомлення матеріали цивільної справи №705/4712/17 провадження №22-ц/4809/998/23 на заяву від 18 липня 2023р. ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Кропивницький апеляційний суд належним чином організувати роботу суду та доручити відповідальній особі суду відсканувати та надіслати для дистанційного ознайомлення матеріали цивільної справи №705/4712/17 провадження №22-ц/4809/998/23 на офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1;

- визнати протиправними дії судді Кропивницького апеляційного суду Олександра Карпенка щодо перешкоджання відповідальному працівнику апарату Кропивницького апеляційного суду відсканувати та надіслати для дистанційного ознайомлення матеріали цивільної справи №705/4712/17 провадження №22-ц/4809/998/23 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії голови Кропивницького апеляційного суду Валерія Драного щодо неналежної організації роботи суду відносно ненадання для дистанційного ознайомлення матеріали цивільної справи №705/4712/17 провадження №22-ц/4809/998/23 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 на заяву ОСОБА_1 від 18.07.2023р.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона 18 липня 2023 року подала до Кропивницького апеляційного суду заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи цивільної справи №705/4712/17 провадження №22-ц/4809/998/23. Проте, листом за підписом судді Карпенка О. її повідомлено про неможливість направлення відсканованих паперових матеріалів справи на електронну адресу. Такі дії судді вважає протиправними дії, оскільки суддя неуповноважений розглядати заяви про ознайомлення з матеріалами справи та це відноситься до компетенції апарату суду.

Від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказував, що листом від 18.07.2023 року за підписом судді О.Карпенка позивачку повідомлено про те, що ознайомлення з матеріалами справи поза межами приміщення суду (дистанційне ознайомлення) безпосередньо пов`язане із фактом реєстрації учасника справи в підсистемі "Електронний суд" та наявності у такої особи зареєстрованого електронного кабінету, проте таке право не може бути забезпечено шляхом направлення відсканованих копій паперових документів, які знаходяться в матеріалах паперової справи на зазначену учасником справи електронну адресу. Також зазначено, що ОСОБА_1 як учасник справи (позивачка) має право звернутись до Кропивницького апеляційного суду із заявою про ознайомлення з матеріалами цивільної справи у приміщенні суду протягом робочого часу суду або здійснити дистанційне ознайомлення з матеріалами справи у електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд". Отже, зазначав, що підставою для цього позову стала відмова Кропивницького апеляційного суду надати позивачці як учасникові цивільної справи №705/4712/17 матеріали такої справи для дистанційного ознайомлення шляхом надіслання матеріалів справи на електронну адресу ОСОБА_1 . Вказував, що за наведених обставин позовні вимоги, спрямовані позивачкою до усіх трьох відповідачів, не можуть розглядатись як такі, що пов`язані з управлінською діяльністю означених суб`єктів. При цьому, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023 у справі №580/1016/23, просили закрити провадження у справі на підставі п.1 с.1 ст.238 КАС України.

Надаючи оцінку наданим суду доказам, письмовим поясненням, викладених сторонами у заявах по суті справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити більш широко: вказане поняття стосується як позову, який не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які не підлягають судовому розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом слугував факт незгоди з процесуальними діями Кропивницького апеляційного суду, голови та судді цього суду, щодо ненадання для дистанційного ознайомлення матеріалів цивільної справи №705/4712/17 на заяву від 18 липня 2023 року, подану позивачкою як учасником вказаної цивільної справи.

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Згідно із пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради Європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Отже, якщо позивачка вважає, що суд допустив порушення норм права під час розгляду справи №705/4712/17, у якій ОСОБА_1 є позивачкою (зокрема, в частині забезпечення процесуального права на ознайомлення із матеріалами справи), вона має можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищої (касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Водночас, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, яка міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 240/533/21, від 26 травня 2021 року у справі № 460/9271/20, від 27 листопада 2019 року у справі № 320/3328/19, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №820/5586/16, від 16.10.2019 у справі № 1340/4052/18, від 08 жовтня 2020 року у справі №826/56/18.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №460/9271/20 вказується, що у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Водночас, дії суду, вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються виключно в порядку, визначеному процесуальними законами.

Відтак, прийняття (неприйняття) процесуальних рішень, а також дії (бездіяльність) суду під час розгляду справи, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України в межах провадження відповідної справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьов проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17 (провадження № 14-5цс19) та у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №580/1016/23.

При цьому, у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 380/1854/20 Верховний Суд зазначив, що вжите в пункті 1 частини першої статті 238 КАС України формулювання "не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства" треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, які можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтермінує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні підстави для цього.

Крім того, у цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Отже, зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

За змістом відносини у справі №340/5876/23 не є владно-управлінськими, стосуються дій/бездіяльності суду та судді щодо розгляду процесуальних питань у межах конкретної цивільної справи.

Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не можуть бути самостійним предметом судового розгляду ні в порядку адміністративного судочинства, ні за правилами будь-якого іншого виду судочинства.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у недотриманні та допущенні Кропивницьким апеляційним судом при розгляді цивільної справи №705/4712/17 будь-яких процесуальних норм (у тому числі й прав позивачки як учасника відповідної цивільної справи), позивачка не позбавлена можливості у порядку, визначеному законодавством, звернутись до суду касаційної інстанції.

Зважаючи на викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, враховуючи, що дану справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п.1 ч.1 ст.238, ст.ст.248, 256, 293-297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, Судді Кропивницького апеляційного суду Олександра Карпенка, Голови Кропивницького апеляційного суду Валерія Драного про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Сторонам роз`яснюється, що у відповідності до ч.2 ст.239 КАС України повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали невідкладно надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, встановлений ст.295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА