Справа № 643/794/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 р.Справа № 643/794/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Колесник С.А., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, по справі № 643/794/22

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора патрульної поліції 5-ї роти 2-го батальйону УПП в Харківській області старший лейтенант поліції Охріменка Дениса Олександровича

про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до інспектора роти 5 батальйону 2 УПП в Харківській області Охріменко Дениса Олександровича (надалі відповідач), у якому, з урахування уточнень, просив: визнати протиправними дії інспектора та скасувати постанову серії ЕАО № 5217212 від 10.01.2022 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з УПП в Харківській області ДПП на його користь судовий збір в розмірі 580,20 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2023 року по справі № 643/794/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову серія ЕАО № 5217212 у справі про адміністративне правопорушення від 10 січня 2022 року, винесену інспектором роти 5 батальйону 2 УПП в Харківській області Охріменко Денисом Олександровичем, про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510,00 грн, провадження у справі - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просив скасувати оскаржуване судове рішення у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на протиправності дій інспектора при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та вказував, що Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 по справі №177/525/17 визнав протиправними дії інспектора поліції. Вважає наявними підстави для задоволення його позовних вимог й у частині визнання дій інспектора протиправними.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідач в судове засідання не зв`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, відповідно до положень ст. 268 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Відповідно до постанови серія ЕАО № 5217212, винесеної інспектором, 10.01.2022 ОСОБА_1 , за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 147 А/1 керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer д/н. НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар в умовах недостатньої видимості, а саме у тумані, чим порушив п. 19.1 а ПДР України. Під час перевірки документів водій не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн (а.с. 9).

Позивач, вважаючи дії інспектора та постанову про притягнення до відповідальності протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності постанови про притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення з огляду на відсутність жодних доказів вчинення позивачем такого правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволенню позову.

Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволення позовних вимог відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, статтею 2 КАС України визначено, що метою адміністративного судочинства визначено ефективний захист прав. Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; (пункт 10 частина друга статті 245 КАС України), якщо для цього є підстави.

Колегія суддів вважає, що оскільки дії відповідача, які позивач вважає протиправними, були виражені у конкретному рішенні спірній постанові серії ЕАО № 5217212 від 10.01.2022 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, то належним способом захисту справ є саме скасування відповідної постанови.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача.

Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 по справі № 177/525/17, колегія суддів вважає безпідставними з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана норма визначає обов`язковими для врахування висновків Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права, а не загальних висновків пов`язаних з наданням юридичної оцінки фактичним обставинам справи, що переглядаються Верховним Судом.

Дослідивши зміст постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі № 177/525/17 колегія суддів вказує на відсутність у ній висновків щодо застосування норм матеріального і процесуального права у контексті можливості задоволення вимог про визнання дій інспектора протиправними разом із вимогами про скасування постанови інспектора про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 9, 243, 286, 308, 310, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2023 року по справі № 643/794/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін