Справа № 522/4799/23
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4799/23
Провадження 2-а/522/174/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні адміністративну справу за позовом громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства-,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), (далі Позивач) звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято Рішення №55 про примусове повернення до країни походження громадянина Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 19 березня 2023 року. У своєму позові зазначає, що у 2015 році вимушено прибув в Україну нелегально, оскільки боявся за своє життя та здоров`я перебуваючи в Туреччині, через постійні переслідування його. З того часу з території України не виїжджав. Оскаржуване рішення від 18.02.2023 р. позивач вважає протиправним, незаконним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, тому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №55 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18 лютого 2023 року про примусове повернення в країну походження громадянина Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Сторони у судове засідання з`явились та подали заяву про проведення судового засідання в порядку ч.4 ст 229 КАС України.

Відповідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що співробітником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.02.2023, за адресою: м. Одеса, площа Старосіна в кафе «Алі Баба», було виявлено громадянина Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення міграційного законодавства та запрошено до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса. Відповідно до рішення № 55 про примусове повернення в країну походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вбачається, що громадянин Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України у 2015 році, легально, через КПП «Одеський морський торгівельний порт» по паспортному документу громадянина Туреччини для виїзду за кордон на його ім`я, який втратив на території України з невідомих причин.

Відповідно до рішення № 55 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, повідомлення щодо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, ОСОБА_1 звертався до дипломатичної установи Республіки Туреччини з метою документування свідоцтвом на повернення до Туреччини, документ оформлено, серія НОМЕР_1 (терміном дії: 11.03.2022 - 10.04.2022), але територію України не залишив.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що громадянин Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, постійного місця проживання та законного джерела існування, у останнього, в Україні не має, доказів протилежному суду не надано.

Таким чином, станом на станом на 18.02.2023 позивач на території України перебуває незаконно, у зв`язку з чим відносно позивача ГУ ДМС в Одеській області був складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 009537 від 18.02.2023 р. за ч. 1 ст. 203 КУпАП та постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МОД 009632 від 18.02.2023 р. на позивача був накладений штраф у розмірі 5100,00 грн., доказів сплати штрафу суду не надано.

Оскільки було встановлено, що після закінчення дозволеного строку перебування, іноземець не виїхав з України, порушуючи міграційне законодавство України, рішенням ГУ ДМС України в Одеській області за № 55 прийнято примусово повернути в країну походження громадянина Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати покинути територію України у термін до 19 березня 2023 року включно.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно зі ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення відповідного штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на виїзд іноземних громадян або осіб без громадянства за межі України не обмежено.

Позивач жертвою торгівлі людьми себе не вважає, пересувався вільно, має кошти для виїзду за кордон, відповідно до пояснень від 18.02.2023 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлені засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства, а саме: іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної», з особою, яка не розуміє державної мови, працівник органу правопорядку, розвідувального органу, державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

Позивач участі перекладача не потребує, що зафіксовано в його особистих поясненнях та підтверджено підписом, а також в протоколіпро адміністративне правопорушення ПР МОД 009537 від 18.02.2023 р. та розписці.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачеві роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також його права та обов`язки відповідно до статті 268 КУпАП.

Стаття 59 Конституції України регламентує, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Позивач мав можливість реалізувати своє право на професійну правову допомогу, оскільки останній не затримувався та особисті речі не відбирались, доказів останньому не надано.

Особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

13.03.2023 р., тобто після прийняття рішення від 18.02.2023 р. № 55 про примусове повернення в країну походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, на юридичну адресу Головного управління надійшло письмове звернення особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зареєстроване 13.03.2023 р. за вх. № К-124/6/5101-23.

З відповіді Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області від 15.03.2023 за вих. № 5100.5.1/169-23 вбачається, що заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту подається іноземцем чи особою без громадянства безпосередньо до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника особисто з роз`ясненим алгоритмом заповнення заяви у сфері міжнародного захисту.

Міжнародним та національним законодавством не передбачена процедура дистанційної реєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Станом на 21.03.2023 року позивач підрозділ не відвідував, що підтверджується матеріалами справи.

Окрім того, система міжнародного захисту виключає елемент дистанційної реєстрації заяви, що передбачено Конвенцією про статус біженців 1950 року. Так, в п. 2 ч. А ст. 1 визначено, що особа не вважається такою, що позбавлена захисту країни своєї національної належності, якщо без будь-якої поважної причини, яка випливає з обґрунтованих побоювань, вона не скористалася захистом країн, а як вбачається з сертифікату на повернення, іноземець безперешкодно звернувся до дипломатичної установи країни громадянської належності та отримав сертифікат на повернення.

Також, виходячи з національного законодавства (ч.1 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Закону до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Згідно пп.1 п.3,основними завданнями ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Як вбачається з вимог пп. 9 п.4 зазначеного Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з Постановою КМУ «Про утворення територіальних органів

Державної міграційної служби», Головне управління ДМС в Одеській області є територіальним органом Державної міграційної служби України.

Таким чином, на ГУ ДМС в Одеській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Отже, рішення №55 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18 лютого 2023 року про примусове повернення в країну походження громадянина Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства. Саме тому вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення № №55 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18 лютого 2023 року про примусове повернення в країну походження громадянина Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції.

Узагальнюючи наведене, суд переконаний про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову громадянина Туреччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження іноземця або особи без громадянства- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 11.08.2023 року

Суддя:

09.08.2023