Справа № 440/3146/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Петрова Л.М.

09 серпня 2023 р. Справа № 440/3146/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Дубової Тетяни Володимирівни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2022 року у справі № 552/6465/22 відкрито провадження в цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

24.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати реєстраційні дії/бездіяльність державного реєстратора нотаріуса Дубової Т.В. щодо реєстрації ПОКВПТГ «Полтаваобленерго» шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру незаконними та протиправними (такими, що порушують його право на отримання комунальних послуг від суб`єкта господарювання) і скасувати цю реєстраційну дію.

Позивач вказує, що разом із позовом ПОКВПТГ «Полтаваобленерго» він отримав копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Реєстр). Відомості з цього Реєстру були надані нотаріусом Дубовою Т.В., яка, на думку позивача, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» проводила відповідну реєстраційну дію і одночасно вносила відомості до Реєстру, про що є запис у Реєстрі.

В порушення наказу МЮ України від 10.06.2016 року № 1657/5 в означеній виписці відповідачкою не зазначено: відомості про органи управління юридичної особи; вид установчого документа, а також цифровий код модельного статуту (якщо модельний статут є багатоваріантним).

На думку позивача це свідчить про те, що ПОКВПТГ «Полтаваобленерго» не подавав відповідачці ці відомості та документи, що в свою чергу обумовлює підставу для відмови в здійсненні державної реєстрації юридичної особи.

Оскільки відповідачка незаконно надала ПОКВПТГ «Полтаваобленерго» статус юридичної особи суб`єкта господарювання і разом з цим статус виконавця комунальної послуги, остання порушила його право одержувати житлово-комунальні послуги згідно із законодавством.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 з підстав, встановлених ч. 1 ст. 169 КАС України, залишено без руху, позивачу наданий строк 10 днів (з дати отримання копії судового рішення) для усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддею вказано, що зміст зазначених у позовній заяві вимог унеможливлює встановлення, з якою саме дією чи бездіяльністю державного реєстратора під час реєстрації не погоджується позивач. Із наданої до позовної заяви Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація про прийняття саме ОСОБА_2 рішення щодо реєстрації юридичної особи ПОКВПТГ «Полтаваобленерго». Всупереч положень ч. 4 ст. 161 КАС України матеріали позову не містять доказів та обґрунтувань на підтвердження обставин порушення прав позивача при реєстрації відповідача як юридичної особи.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем 07.04.2023 року надано до суду заяву з процесуальних питань по справі № 440/3146/23, в якій він зазначив про безпідставність ухвали суду про залишення позову без руху, оскільки позов є обґрунтованим та до позову додано всі докази на підтвердження обставин справи. Також позивач повідомив суд, що з текстом ухвали він ознайомився в електронному вигляді 07.04.2023 року

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року з підстав, установлених п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повернута ОСОБА_1 .

Повертаючи позовну заяву, суд дійшов висновку про те, що всупереч вимог ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року про залишення позовної заяви без руху, позивач вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не виконав, недоліки позовної заяви не усунув.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції його права на судовий захист, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року про повернення його позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, окрім іншого, зазначає, що зміст позовних вимог ним конкретизований, відповідач ним зазначений належний, всі необхідні докази на підтвердження позовних вимог ним надано.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з ч .ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення слід скасувати, з наступних підстав.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються ст. 160 КАС України.

Згідно з положеннями частин першої та другої ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Колегія суддів зазначає, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 року по справі № 640/7310/19 зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Колегія суддів також враховує, що ч. 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтями 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»)

У даному випадку, зміст поданої позивачем заяви до суду першої інстанції, не дивлячись на очевидні її недоліки в контексті встановлених до цього документу вимог процесуального закону, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з діями/бездіяльністю відповідачки приватного нотаріуса реєстратора Дубової Т.В., яка, як вважає позивач, без додержання вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» здійснила державну реєстрацію юридичної особи - ПОКВПТГ «Полтаваобленерго» та просить скасувати таку реєстраційну дію/запис в Реєстрі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, відповідно до положень ст. 173 КАС України, є завданням підготовчого провадження

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду стосовно необхідності залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху до усунення позивачем її недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали суду від 29.03.2023 року, а відтак не вбачає підстави для повернення судом ухвалою від 12.04.2023 року позовної заяви, у зв`язку з не усуненням позивачем недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали дійшов помилкових висновків та порушив норми процесуального права, що відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду (зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі).

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Дубової Тетяни Володимирівни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц