Справа № 334/5651/23
Суддя: Бредіхін Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 07.08.2023
Справа № 334/5651/23
Провадження № 2-а/334/55/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бредіхіна Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов вказаний позов, в якому позивач просить скасувати постанову від 04.07.2023 серія ЕАС № 27280145 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування свого позову вказує на те, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. На підтвердження вчинення позивачем порушення пункту 12.4 ПДР України на місці розгляду справи надано для огляду відеозапис правопорушення. Проте за твердженням позивача, наданий мені відеозапис і скріншоти до нього були нечіткі, розмиті, в них не можливо роздивитись, а ні марку транспортного засобу, а ні державний номерний знак, неможливо встановити, що саме транспортний засіб позивача, а не інший транспортний засіб рухався зі швидкістю 84 км/год.

Вказане твердження позивача грунтується на тому, що попереду його автомобілю рухався інший транспортний засіб марки «Lexus», білого кольору. На моніторі камери TruCam даний транспортний засіб повністю розташований в об`єктиві монітору вимірювального засобу на. момент, коли вже було визначено швидкість руху у 84 км/год, тобто транспортний засіб позивача в момент, встановлення швидкості 84 км/год був повністю перекритий кузовом автомобіля марки «Lexus», який рухався попереду (це чітко видно на записові дослідження доказів, що зроблено позивачем).

Також позивач вказує на те, що на моніторі камери TruCam міститься позначка 182,8 м., яка свідчить, що фіксація швидкості була здійснена на відстані вказаній відстані від місця розташування поліцейських, а відтак і камери, яка трималась в його руках. На наданому поліцейським відеозаписові правопорушення силует автомобіля позивача з`являється лише на 4-5 секунд, який вже сповільнювався, виконуючи вимогу поліцейського про його зупинення. А це свідчить, що подолати за 4-5 секунд відстань в 182,8 метри в режимі поступового уповільнення, автомобіль з початковою швидкістю 84 км/год не міг фізично, оскільки навіть не уповільнюючись з такою постійною швидкістю автомобіль долає за 5 секунд максимум 115 м, а ніяк не 182,8 м.

Позивач також зазначає про те, що вимірювання швидкості здійснювалось не в автоматичному режимі, а з руки поліцейським, який стояв обабіч дороги. З наданого відеозапису камери відеореєстратора позивача вбачається, що за таких умов автомобіль марки Lexus, що їхав попереду, постійно перебував на одній лінії між ним і поліцейськими, а тому становив для поліцейських постійну тривалу перешкоду для точного визначенні швидкості керованого позивачем автомобілю.

Крім названого вище, позивач вказує на те, що на місці розгляду поліцейським було безпідставно не розглянуто клопотання позивача про надання йому правової допомоги.

Відповідач - Департамент патрульної поліції України у відзиві на позовну заяву заперечив проти позову, вказавши на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Оскільки лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, на відеозаписі з приладу LTI 20/20 TruCAM №ТС000734 із зафіксованим порушенням ПДР вказані координати, де було вчинено порушення. Якщо ввести вказані координати (висоту і довготу) на карті, вказана точка і буде місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до сервісу «Google maps» ділянка 123 км автодороги Н-10 пролягає саме через населений пункт Старі Кривотули (Додаток-10).

Також відповідач вказує на те, що положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру

притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП України.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 вказав, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У постановах Верховного Суду від 27.12.2019р. у справі № 310/4817/17, від 07.11.2019р. у справі № 487/2179/17, від 07.12.2018р. у справі № 286/648/17, від 17.05.2018р. у справі № 681/972/17, від 14.02.2018р. у справі №536/583/17 та від 31.01.2018р. у справі №689/1525/16-а викладено, що чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовими особами патрульної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачених КУпАП. Верховний Суд зазначив, що вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи, про адміністративного правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатись правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. При цьому слід врахувати, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Санкція частини першої статті 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту, а тому відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя.

Таким чином, доводи Позивача про недотримання поліцейським норм КУпАП та позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП є необґрунтованими.

Ухвалою суду від 13.07.2023 року відкрито провадження у справі.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 04.07.2023 року відносно позивача складено постанову серії ЕАС № 27280145 про накладення на нього ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Ним порушено вимоги п. 12.4 ПДР України.

04.07.2023 року о 16.09 годині в с. Старі Кривотули дороги АН10 123 км водій, керуючи ТЗ, рухався із швидкістю 84 км/год, перевищуючи встановлену швидкість обмеження руху ТЗ в населеному пункті більше ніж на 20 км/ год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam 000734.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно із п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом досліджено відеозапис з LTI 20/20 TruCAM №ТС000734 із зафіксованим порушенням ПДР, на вказаному відеозаписі наявні два автомобілі білого кольору, який знаходиться трохи ближче до пристрою, який вимірював швидкість та темного кольору, який, відповідно, знаходиться трохи позаду. При цьому «хрестик» вимірювання швидкості направлено фактично між двома автомобілями на дорогу, тобто з цього відеозапису неможливо встановити швидкість якого з двох автомобілів зафіксував прилад.

Отже, дослідивши вищевказані відеозапис та фотофіксацію, суд не приймає їх як належний та допустимий доказ скоєння позивачем порушення пункту 12.4 ПДР, оскільки надані матеріали не чіткі, розмиті, не можливо роздивитись а ні марку транспортного засобу, а ні державний номерний знак, неможливо встановити, що саме транспортний засіб позивача рухався зі швидкістю 84 км/год.

Більш того, сам відповідач у своєму відзиві вказує на те, що «Оскільки лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, на відеозаписі з приладу LTI 20/20 TruCAM №ТС000734 із зафіксованим порушенням ПДР вказані координати, де було вчинено порушення. Якщо ввести вказані координати (висоту і довготу) на карті, вказана точка і буде місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до сервісу «Google maps» ділянка 123 км автодороги Н-10 пролягає саме через населений пункт Старі Кривотули (Додаток-10)»

Однак і в додатку №10 до відзиву на позовну заяву і в сервісі «Google maps» зафіксовані приладом LTI 20/20 TruCAM №ТС000734 координати вказують на ділянку дороги із ґрунтовим покриттям, яка знаходиться на відстані приблизно у 500-600 метрів від автодороги Н-10, яка пролягає через населений пункт Старі Кривотули. І цей факт, по суті, підтверджує і сам відповідач, оскільки він сам надав таку роздруківку (Додаток №10 до відзиву).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись ст. ст. 242-246 КАС України,суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 04.07.2023 року серії ЕАС №7280145 про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 249 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін