Справа № 120/4805/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 серпня 2023 р. Справа № 120/4805/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо нерозгляду рапорту на звільнення з військової служби від 17.03.2023;

- зобов`язати розглянути по суті на надати письмову відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 17.03.2023;

- зобов`язати прийняти рішення про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану солдата ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю одного з батьків дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за привозом під час мобілізації у 2022 році. 17.03.2023 позивачем було подано рапорт (направлено засобами поштового зв`язку) на звільнення з військової служби на підставі положень абз. 4 пп. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю одного з батьків дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи. Вказуючи, що станом на дату звернення до суду з цим позовом (17.04.2023) рапорт від 17.03.2023 відповідачем не розглянуто, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою від 15.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

31.05.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник В/ч НОМЕР_1 заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та вказав про наступне.

Так, рапорт позивача від 17.03.2023 було отримано відповідачем лише 25.05.2023 за вх. № 5645. Крім того, представник наголосив, що чинним законодавством чітко не визначено та не передбачено ряду моментів при подачі рапортів військовослужбовцями - реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті. Проте, В/ч НОМЕР_1 28.05.2023 за вих. № 0666/35/4284 надано відповідь на рапорт позивача, яку направлено на поштову адресу останнього.

На противагу доводів позивача, наведених у позові, відповідач зауважив, що рапорт від 17.03.2023 був направлений на адресу В/ч засобами поштового зв`язку, оскільки сам ОСОБА_1 перебуває у самовільному залишенні частини з 17.12.2022 (наказ командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 № 339, про що позивач навмисно не повідомив суд.

У листі від 28.05.2023 за вих. № 0666/35/4284 відповідач повідомив про наявність підстав для звільнення з військової служби, однак вказав щодо неможливості розгляду рапорту позивача, оскільки згідно з наказом від 17.12.2022 № 339 ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який самовільно залишив В/ч НОМЕР_1 . Додатково представник зазначив, що за вчинення самовільного залишення частини позивачем, були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2023 та присвоєно номер кримінального провадження 0000061.

Надалі, відповідно до витягу із наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 29.04.2023 № 124 солдату ОСОБА_1 було призупинено військову службу наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 29.04.2023 № 78-РС, а облікові документи направлені до Тульчинського районного центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області.

Наведені обставини, на переконання представника відповідача, виключають можливість задоволення вимог заявлених ОСОБА_1 у цій справі.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з довідкою В/ч НОМЕР_1 від 24.03.2022 № 1411 та військовим квитком НОМЕР_2 з 26.02.2022 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у В/ч НОМЕР_1 (том 1 а.с. 3, 4).

Як вказує у позовній заяві позивач, у зв`язку з наявністю підстав для звільнення з військової служби, визначених статтею 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", він через поштову службу звернувся з рапортом від 17.03.2023 до командира В/ч НОМЕР_1 , в якому просив видати наказ про звільнення з лав ЗСУ на підставі абз. 4 пп. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу". Крім того, у такому рапорті зазначив, що звертається із рапортом про звільнення з військової служби повторно, оскільки відповідь на попередній рапорт (поданий у грудні 2022 року) ним отримано не було. До рапорту додав відповідні документи для встановлення підстав щодо можливості звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 року № 339, ОСОБА_1 являється таким, що самовільно залишив військову частину з 17.12.2022.

За даним фактом 06.04.2023 Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську було зареєстровано кримінальне провадження № 0000061.

В подальшому, наказом командира 28 окремої механізованої бригади імені лицарів зимового походу (по особовому складу) від 29.04.2023 № 78-РС відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу з 06.04.2023.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2023 № 124 позивачу призупинено строк військової служби, виключено зі всіх видів забезпечення з 17.12.2022, а особові документи направлено до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області.

У зв`язку з не розглядом його рапорту, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно порушеного ОСОБА_1 питання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до абзацу тринадцятого п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Варто вказати, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735 (далі Інструкція № 735).

Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, які мають бути прийняті в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

З доказів наданих учасниками справи встановлено, що рапорт позивача від 17.03.2023, надійшов до відповідача та був ним зареєстрований 25.05.2023 за вх. № 5645, тому суд дійшов висновку, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» мав бути розглянутий в строк до 26.06.2023, в іншому випадку командир військової частини мав установити термін, потрібний для його розгляду, про що ма повідомити особу, яка подала звернення, але не пізніше 10.07.2023.

Проте, відповідач у відзиві вказав, що у відповідь на рапорт від 17.03.2023 (від 25.05.2023 вх. № 5645) В/ч НОМЕР_1 листом від 28.05.2023 № 0666/35/4284 повідомила про неможливість розгляду та задоволення відповідного рапорту позивача, оскільки відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 № 339 ОСОБА_1 являється таким, що самовільно залишив В/ч НОМЕР_3 . Крім іншого, позивачу було запропоновано повернутись до В/ч НОМЕР_1 для прийняття рішення щодо обставин, викладених у рапорті.

Поряд з тим, зважаючи на обставини повідомлені у відзиві та докази надані відповідачем, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Судом встановлено, що на момент отримання (25.05.2023) відповідачем рапорту позивача від 17.03.2023, ОСОБА_1 був відсутній у Військовій частині НОМЕР_1 , підстав своєї відсутності командиру Військової частини НОМЕР_1 не повідомив. За даним фактом 06.04.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000061, а наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) про призупинення ОСОБА_1 військової служби з 06.04.2023 було видано 29.04.2023.

Отже, станом на встановлену та документально підтверджену дату отримання рапорту від 17.03.2023 відповідачем, а саме станом на 25.05.2023, військова служба ОСОБА_1 була призупинена.

Поряд з цим у суду відсутні підстави піддавати сумніву докази отримання рапорту ОСОБА_1 від 17.03.2023 відповідачем саме 25.05.2023 (вх. № 25.05.2023), адже позивачем не надано доказів ранішого отримання В/ч НОМЕР_1 такого рапорту, а долучена до матеріалів справи копія фіскального чека про направлення поштового відправлення № 55 свідчить про лише направлення рекомендованого листа у В/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 23.03.2023. Разом з тим, ОСОБА_1 не надано власне копії рекомендованого повідомлення з підписом уповноваженої особи, в підтвердження дати отримання відповідної кореспонденції В/ч НОМЕР_1 .

Варто вказати, що позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив та спростування аргументів відповідача, що наведені у відзиві, відносно дати отримання В/ч НОМЕР_1 рапорту від 17.03.2023.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для постановлення висновків про допущення В/ч НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки станом на дату отримання такого відповідачем військова служба ОСОБА_1 була призупинена, а облікові документи позивача направлені до Тульчинського районного центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у відповідь на рапорт від 17.03.2023 (від 25.05.2023 вх. № 5645) В/ч НОМЕР_1 листом від 28.05.2023 № 0666/35/4284 повідомила про неможливість задоволення відповідного рапорту позивача, оскільки відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 № 339 ОСОБА_1 являється таким, що самовільно залишив В/ч НОМЕР_3 . Крім іншого, позивачу було запропоновано повернутись до В/ч НОМЕР_1 для прийняття рішення щодо обставин, викладених у рапорті.

З урахуванням наведеного вище вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та похідні вимоги зобов`язального характеру заявлені позивачем у межах цього спору щодо зобов`язання відповідача розглянути по суті на надати письмову відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 17.03.2023 не підлягають до задоволення.

Разом з тим з приводу вимог щодо зобов`язання В/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану солдата ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю одного з батьків дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, суд вказує про наступне.

Відповідно до пункту 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Крім того, відповідно до норм пункту 144-5 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

В силу пункту 144-6 Положення для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

З урахуванням наведених норм Положення, суд зауважує, що звільнення військовослужбовців, військова служба яких була призупинена, можливе або за наслідками набрання законної сили обвинувальним вироком суду (пункт 144-5 Положення) або за наслідками розгляду відповідного рапорту на звільнення з військової служби, після продовження військової служби у зв`язку з набранням законної сили виправдувальний вироком, закриттям кримінального провадження (пункт 144-6 Положення).

Тобто, після видання наказу командиром В/ч НОМЕР_1 від 29.04.2023 № 124 про призупинення військової служби ОСОБА_1 правовідносини з позивачем з приводу можливості його звільнення з військової служби перейшли у нову площину та порядок такого звільнення вже визначається ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно заявлені вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану солдата ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю одного з батьків дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, також не підлягають задоволенню в межах розгляду цієї справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог статті 139 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.08.2023

Суддя Томчук Андрій Валерійович