Справа № 641/1118/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Онупко М.Ю.

08 серпня 2023 р.Справа № 641/1118/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу БДР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Жиркова Артема Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В с т а н о в и в:

06.03.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову інспектора відділу БДР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Жиркова А.В. (далі - інспектор) від 31.01.2023 року серії БАД № 747539 про накладання на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у сумі 425 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 31.01.2023 року о 13 год. 20 хв. в Івано-Франківський район с. Чуколівка, 106 км. автодороги Н-10, керуючи транспортним засобом Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 , він був зупинений інспектором поліції з вимогою надати товарно-транспортну накладну, на що він повідомив, що накладну такого типу може вимагати лише працівник транспортного контролю. На вказане інспектор повідомив, що він і є такою посадовою особою, та почав вести себе зухвало. Також інспектор поліції попросив надати водійське посвідчення та документи на транспортний засіб, в свою чергу він попросив представитись відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», однак інспектор відмовився в грубій формі. Після чого, інспектор поліції попросив надати документ, що посвідчує особу, на що позивач надав паспорт.

Також, позивач вказав, що під час перевірки транспортного засобу інспектором поліції було встановлено, що протектор коліс напівпричепу не співпадає, на що він відповів, що поставив вказане колесо та направлявся на станцію технічного обслуговування для усунення недоліків. Пізніше приїхала транспортна поліції, яка перевірила документи, жодних зауважень не було. Інспектор поліції повідомив, що має намір скласти постанову про адміністративне правопорушення, однак під час її складання його не було ознайомлено з правами відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, та зі змістом ст. 63 Конституції України. Копію оскаржуваної постанови він отримав поштою 02.03.2023 року.

У відзиві на адміністративний позов відповідач інспектор Жирков А.В., не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що 31.01.2023 року він разом із своїм напарником під час несення служби на 106 км автодороги Н-10 в с. Чукалівка, Івано-Франківській області, в процесі здійснення габаритно-вагового контролю, виявили вантажний транспортний засіб Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 , в якого на колесах однієї осі встановлено шини різних моделей із різним малюнком протектора, та відсутній конструктивно передбачений лівий бічний габаритний ліхтар. Такими діями водій вказаного транспортного засобу порушив п.п. 31.4.5 «г» Прави дорожнього руху України (далі - ПДР України), та вимоги ДСТУ 3649:2010 п. 6.1.5, п. 6.3.1. Крім того, водій даного транспортного засобу не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.п. «а», «б» 2.1 та п.п. «а» 2.4 ПДР України.

З приводу підстав зупинки відповідач зазначив, що транспортний засіб Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 відноситься до категорії транспортних засобів, які повинні проходити технічний огляд, у зв`язку з чим виникла підстава для його зупинення. Після зупинки позивача, відповідач підійшов до транспортного засобу, представився відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), проінформував водія про причину зупинки транспортного засобу. Також, відповідач пред`явив законну вимогу щодо надання посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Встановивши порушення п.п. 31.4.5 ПДР України, він, як посадова особа, яка має право розглядати справу про адміністративні правопорушення зазначені у ст. 222 КУпАП оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Також, відповідач зазначив, що встановивши факт вчинення адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 121 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу в розмірі 340 грн., та ч. 1 ст. 126 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу в розмірі 425 грн., після розгляду адміністративної справи на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Крім того, відповідач зазначив, що згідно фото-таблиці, яка надана до матеріалів справи, на колесах середньої осі напівпричіпа KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 встановлено шини різних марок та моделей, та відповідно із різним малюнком протектора. Також, слід зауважити, що лівий та правий бік вищевказаного напівпричепу мають різні маркування та моделі шин, а відповідно і різний малюнок протектора, однієї (середньої) осі. Разом з тим, було виявлено, що окрім порушення вимог ДСТУ п. 6.3.1, позивачем було допущено порушення ДСТУ 3649:2010, а саме п. 6.1.5, оскільки на вказаному вище напівпричепі був відсутній передбачений конструкцією лівий бічний габаритний ліхтар.

Також, відповідач зазначив, що після зупинки транспортного засобу пред`явлення водієм документів на вимогу працівника поліції є його обов`язком, а не правом, і не може бути обумовлено суб`єктивною позицією чи особливостями правосвідомості водія.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД № 747539 від 31.01.2023року за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито.

Висновок суду вмотивований тим, що відповідачем до суду відео з бодікамери № 474101 надано не було, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити обставини складення оскаржуваної постанови, та доводи на які посилається відповідач у своєму відзиві на позов.

Також, суд зазначив, що матеріали справи не містять обґрунтованих доказів того, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та надано можливість скористатись правовою допомогою.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Івано-Франківській області ДПП), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні вимог позову.

Вимоги апеляційної скарги УПП в Івано-Франківській області ДПП обґрунтовує фактично аналогічними доводами, що наведені у відзиві на позов. Крім того, зазначає, що суд першої не залучив належного співвідповідача Департамент патрульної поліції, оскільки інспектор не є самостійним суб`єктом владних повноважень..

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Постановою від 31.01.2023 року, серії БАД № 747539, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він цього дня, о 12 год. 20 хв. на 106 км автодороги Н-10 в с. Чукалівка, Івано-Франківській області, керуючи транспортним засобом Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричіпом KOGEL д.н.з. НОМЕР_2 , в якого на колесах однієї осі встановлено шини різних моделей із різним малюнком протектора, та відсутній конструктивно передбачений лівий бічний габаритний ліхтар, не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушила п.п. «а», «б» 2.1, п.п. 31.4.5 «г» ПДР України та вимоги ДСТУ 3649:2010 п. 6.1.5, п. 6.3.1. (а.с. 5).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності врегульовані положеннями ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 7 КАС України, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 580-VIII , національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 121, 126 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції», вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі № 724/716/16-а, від 17.06.2020 року у справі № 127/6881/17 та від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17 зазначив, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Отже, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

При цьому, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інший орган а не той, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Оскільки в силу положень ст. 48 КАС України суд апеляційної інстанції не має повноважень вирішувати питання щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем або залучати особу до участі у справі у якості співвідповідача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такі вимоги заявлені до належного відповідача.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2023 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц