Справа № 320/13522/20
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 серпня 2023 року м. Київ № 320/13522/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши заяву, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ПФУ у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати з 17 липня 2018 року підвищення до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу з 17 липня 2018 р. підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, чинній до 1 січня 2015 р.) у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 р. позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати за період з 17 липня 2018 року по 16 червня 2020 року включно (останній день, що передує шести місяцям до дня звернення до суду) підвищення до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу з 17 липня 2018 р. по 16 червня 2020 року включно (останній день, що передує шести місяцям до дня звернення до суду) підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, чинній до 1 січня 2015 р.) у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 р. адміністративний позов задоволено повністю.

27 червня 2023 р. від позивача до суду надійшла заява в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява обґрунтована тим, що на виконання рішення суду у даній справі відкрито виконавче провадження та боржнику надано строк для виконання рішення суду 10 днів, однак в цей строк рішення повною мірою не виконано. Позивач зазначає, що зверталась до відповідача щодо питання нарахування та виплати пенсії відповідно до рішення Київського окружного адміністративного у справі №320/13522/20, а саме чи застосовано при обрахунку пенсії мінімальну заробітну плату як розрахункову величину. З відповіді відповідача слідує, що рішення виконано в повному обсязі та нарахування пенсійних виплат згідно вимог цього рішення проведено в розмірі двох прожиткових мінімумів, а не двох мінімальних заробітних плат. Позивач не погоджується з відповідачем, оскільки рішення зобов`язує здійснити їй нарахування та виплату пенсії саме в розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік). Заявник звертає увагу, що постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 р. у зразковій справі №240/4937/18 та рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 р. №6-р/2018 прийняті після та з урахуванням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VІІІ (щодо незастосування мінімальної заробітної плати після набрання чинності цим Законом як розрахункової величини), на який посилається відповідач в своїй відповіді на її звернення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву про визнання протиправними дій відповідача вчинених на виконання рішення суду у справі №320/13522/20, необхідно залишити без задоволення з таких мотивів та підстав.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою, третьою статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення закріплені і у статті 370 КАС України.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок. Відтак, учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд також наголошує, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 383 КАС України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Частиною третьою статті 383 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Обґрунтовуючи заяву про визнання протиправними дій відповідача, позивач вказує на те, що рішення суду від 20 вересня 2021 р. виконане в частині нарахування підвищення до пенсії не у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як безпосередньо зазначено в самому рішення суду, а у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому на звернення позивача відповідач у листі вказав, що рішення суду від 20 вересня 2021 р. у справі №320/13522/20, яке набрало законної сили 10 лютого 2022 р., виконано в межах покладених зобов`язань. Сума нарахувань на виконання рішення суду за період з 17 червня 2020 р. по 30 квітня 2022 р. становить 94 449 грн. 86 коп., яка розрахована з урахуванням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII. Виплата заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, здійснюється органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Тобто, відповідач при проведенні нарахування підвищення до пенсії визначив розмір такого підвищення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що й стало підставою для звернення позивача з даною заявою в порядку статті 383 КАС України.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Разом з тим, суд зауважує, що для визнання дій або бездіяльності протиправними недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання відповідачем обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправності дій або бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність таких дій для прав та інтересів заінтересованої особи.

При цьому суд відхиляє доводи заявника про те, що боржник протиправно здійснив нарахування підвищення до пенсії із розрахунку двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не мінімальних заробітних плат, з огляду на таке.

Як зазначено в рішенні суду, за правилами, встановленими у статті 39 Закону №796-ХІІ, пенсії непрацюючим громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, підвищуються на дві мінімальні заробітні плати.

Водночас суд звертає увагу, що 1 січня 2017 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 р. №1774-VIII, та за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 58 постанови від 11 грудня 2019 р. у зразковій справі №240/4946/18 вказала, що за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом №1774-VIII, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону №796-ХІІ щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав, на що звернута увага в ухвалах Верховного Суду від 29 грудня 2022 р. у справі №240/13159/22, від 11 січня 2023 р. у справі № 240/3309/22.

Отже, вказаного правового підходу щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини необхідно дотримуватися і при визначенні конкретного розміру підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Суд бере до уваги, що відповідачем на виконання рішення суду перерахунок виплат позивачу здійснено.

Незгода позивача з діями відповідача, вчинених при виконанні рішення суду у справі №140/2618/22 щодо підвищення до пенсії із розрахунку двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, виключає можливість задоволення поданої в порядку статті 383 КАС України заяви позивача у даній справі.

Відповідно до частини шостої статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

З огляду на викладене, подана заява про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала заяву.

Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Журавель В.О.