Справа № 380/4381/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4381/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 19.09.2022 №93 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача-2 призначити і виплачувати позивачу, починаючи з 12.09.2022, пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі п. "б" ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.09.2022 позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням від 19.09.2022 № 93 Головне управління ПФУ в Тернопільській області відмовило позивачу у призначенні пенсії, зазначивши, що на дату звернення за призначенням пенсії заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 54 років, та пільговий стаж становить менше за необхідний, тому у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає незаконним рішення від 19.09.2022 № 93 та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, а тому звернулася до суду та просить позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Ухвалою від 10.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

24.03.2023 Головне управління ПФУ у Львівській області надіслало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що вік позивача станом на 22.11.2022 (48 років 01 місяць 03 дні ) пенсія зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах може бути призначена з дня настання права за нормами ст. 114 Закону № 1058, а не на підставі пункту "а" статті 13 Закону № 1788, так як до 11.10.2017 позивачка не досягла зазначеного віку. Страховий стаж позивача становить 27 років 06 місяців 25 днів, в тому числі пільговий стаж становить 08 років 00 місяців 00 днів. Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності відповідач- 1 правомірно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Із наведених підстав, відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позову.

12.04.2023 Головне управління ПФУ в Тернопільській області надіслало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Тернопільській області. Рішенням від 19.09.2022 № 3 відповідач-1 відмовив позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та не досягненням на дату звернення із заявою про призначення пенсії 54-річного віку. Також встановлено, шо вік позивача 53 роки 06 місяців. Страховий стаж позивача становить 27 років 06 місяців 25 днів. Пільговий стаж, становить 08 років 00 місяців 00 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди: догляд за дитиною до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки час догляду одним з непрацюючим батьків підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги та даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Із наведених підстав, відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.09.2022 звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", додавши до заяви відповідні документи.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої ОСОБА_1 заяви, визначене Головне управління ПФУ в Тернопільській області.

19.09.2022 Головне управління ПФУ в Тернопільській області прийняло рішення №93 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зазначивши, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 06 місяців 25 днів, пільговий стаж - 08 років 00 місяців 00 днів. На дату звернення за призначенням пенсії заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 54 років, окрім того пільговий стаж становить менше за необхідний, тому право на призначення пенсі за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на даний час відсутнє.

Вважаючи рішення від 19.09.2022 №93 незаконним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність оспорюваного рішення, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV встановлено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Преамбулою Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі-Закон № 1788-ХІІ) визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менш 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість, пунктом "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII, було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, до внесення Законом від 02.03.2015 № 213-VIII змін до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, тобто до березня 2015 року, право на пільгову пенсію мали працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2, зокрема, жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Конституційний Суд України 23.01.2020 за результатами розгляду справи № 1-5/2018(746/15) прийняв рішення № 1-р/2020, яким:

"… - визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам […]".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

При вирішенні питання про застосовність до спірних правовідносин положень Закону №1058-IV чи Закону № 1788-XII, суд враховує такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 за результатами перегляду зразкового рішення № 360/3611/20 від 21.04.2021:

" […] Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнані неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зокрема, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV…".

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки Конституційного суду України, викладені у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020 про те, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажу роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020 зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Суд встановив, що на день звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 12.09.2022, позивач мала повних 53 роки, страховий стаж складав 27 років 06 місяців 25 днів, з яких пільговий стаж за списком № 2 - 08 років 00 місяців 00 днів.

Натомість право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII мають жінки, пільговий стаж який становить не менше 10 років.

Суд зауважує, що рішення від 19.09.2022 № 93 не містить обрахунку пільгового стажу позивачки, тобто відповідач-1 не зазначив у своєму рішенні, який період роботи згідно із поданими ОСОБА_1 документами, зарахований до пільгового та на якій посаді, а який не взятий пенсійним органом о уваги за належних підстав.

У свою чергу, позивач у позовній заяві також не зазначає періоду, який протиправно не врахований відповідачем-1 при прийнятті рішення від 19.09.2022 № 93 та не просить зарахувати певний період роботи до пільгового стажу.

Отже, приймаючи рішення від 19.09.2022 № 93 про відмову в призначенні пенсії позивачу, відповідач-1 не з`ясував та не надав оцінки всім документам, поданим позивачем на підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2.

З огляду на вказане, у суду відсутні можливості надати оцінку правомірності спірного рішення в частині розрахунку пільгового стажу позивача.

Суд зазначає, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання відповідачем означеної процедури свідчитиме належна мотивація прийнятого рішення: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення висвітлених у скарзі питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, яка звернулась; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень "суб`єктивізує" акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.02.2020 у справі № 2040/6763/18.

Подання та оформлення документів для призначення пільгової пенсії здійснюється згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Також розділом 4 вказаного Порядку передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Таким чином, зазначеними вище положеннями Порядку № 22-1 встановлено обов`язок пенсійного органу перевіряти правильність оформлення заяви про призначення (переведення чи перерахунок) пенсії та наявності копій відповідних документів. А у разі відсутності необхідних документів чи подання заяви не встановленого зразка, пенсійний орган повинен повідомити заявника про те, у який спосіб необхідно звернутися для призначення пенсії та які документи необхідно подати.

Однак, всупереч вимогам Порядку № 18-1 та Порядку № 22-1 відповідач-1 при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, порушив вимоги вказаних нормативних актів та прийняв не обгрунтоване та не вмотивоване рішення.

Суд зауважує, що доводи відповідачів щодо відмови у призначенні пенсії стосуються у тому числі відсутності у позивача віку, необхідного для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, проте такі, на переконання суду, є помилковими, оскільки обчислення віку без урахування рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 призведе до несправедливого та невиправданого обмеження права позивача на соціальний захист.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача від 19.09.2022 № 93, що є підставою для його скасування.

Разом з цим, станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 досягла, визначеного пунктом "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII, пенсійного віку, не маючи, при цьому, необхідного пільгового стажу 10 років.

Зважаючи на відсутність у ОСОБА_1 необхідного пільгового стажу, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію на пільгових умовах з дня звернення з заявою про призначення пенсії 12.09.2022, оскільки суд не може перебирати на себе функції пенсійного органу щодо визначення розміру та обраховувати пільговий стаж роботи позивача на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове пенсійне забезпечення.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2022 про призначення пенсії на пільгових умовах й додані до неї документи та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, у визначений законодавством спосіб не довів правомірності своєї позиції щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на викладене вище, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 2, м. Тернопіль, 46001, ) від 19.09.2022 № 93 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) від 12.09.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 2, м. Тернопіль, 46001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.