Справа № 460/49788/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2023 року м. Рівне №460/49788/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 № 635 від 27.07.2022 про відмову в призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи з 11.04.1987 по 15.12.1989, з 01.01.1990 по 12.08.1994, з 08.04.1995 по 04.06.1996 та здійснити призначення пенсії за віком позивачу відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стислий виклад позицій сторін.

За змістом позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, вважаючи наявним у нього право на призначення пенсії, маючи страховий стаж понад 20 років та після досягнення 63 річного віку звернувся довідповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком. Проте рішенням № 635 від 27.07.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності у нього мінімального страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком. Страховий стаж, обчислений пенсійним органом, складав 14 років 4 місяці 24 дні, а до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1985, з 11.04.1987 по 15.12.1989, з 01.01.1990 по 08.12.1994, з 08.04.1995 по 04.06.1996. З підстав наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

24.01.2023 та 01.05.2023 через підсистему "Електронний суд" від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву суду аналогічні за змістом, у яких вони заперечують щодо задоволення позовних вимог та зазначають, що мінімальний страховий стаж для призначення позивачу пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи, за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 - від 19 до 29 років.

Проте, до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 11.04.1987 по 15.12.1989, оскільки в наданій довідці № 706 від 06.08.2019, яка містить дані про періоди роботи позивача з 1987 по 1989 містяться розбіжності щодо правильності зазначення прізвища позивача згідно з паспортними даними; з 01.01.1990 по 12.08.1994, оскільки наказ про звільнення датований 12.08.1994, а датою звільнення зазначено 08.12.1994, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58; з 08.04.1995 по 04.06.1996, оскільки в наданій довідці № 703 від 06.08.2019 містяться розбіжності щодо правильності зазначення прізвища позивача. У зв`язку з цим, страховий стаж складає 14 років 4 місяці 24 дні, чого недостатньо для призначення пенсії за віком (мінімальний страховий стаж становить 19 років), з огляду на що, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заяви, клопотання учасників справи.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.12.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 06.04.2023 за результатом розгляду відзиву на позовну заяву відповідача-2 судом залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1) як орган Пенсійного фонду, що за принципом екстериторіального розгляду документів, прийняв оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 63 річного віку звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення йому на пенсії за віком.

Рішенням відповідача-1 (визначеного для розгляду документів за принципом екстериторіальності) № 635 від 27.07.2022 відмовлено в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу - 19 років. Повідомлено, що загальний страховий стаж позивача становить 14 років 4 місяці 24 дні. Результат розгляду наданих до заяви документів: до страхового стажу не зараховано роботу по трудовій книжці НОМЕР_1 , так як відсутній запис про дату народження особи; архівну довідку № 706 від 06.08.2019, так як прізвище не відповідає паспортним даним, період відбування покарання з 01.01.1985 по 31.12.1985; період з 01.01.1990 по 08.12.1994, так як наказ про звільнення від 12.08.1994.

Листом відповідача-1 від 29.07.2022 № 1700-0209-8/38763 позивачу також роз`яснено підстави відмови в призначенні пенсії, аналогічні змісту оскарженого рішення.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області № 35 від 27.07.2022 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та оцінка аргументів сторін.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті цієї ситуації, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач досяг 63 річного віку та жодного із видів пенсії не отримує.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Позивач вважає, що у зв`язку з наявністю у нього страхового стажу понад 19 років, він має право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 річного віку - з 16.07.2022.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений відповідачами загальний страховий стаж позивача складає 14 років 4 місяці 24 дні. При цьому, як вважають пенсійні органи - відсутні підстав для зарахування спірного періоду роботи з 11.04.1987 по 15.12.1989, оскільки в наданій довідці № 706 від 06.08.2019, яка містить дані про періоди роботи позивача з 1987 по 1989 містяться розбіжності щодо правильності зазначення прізвища позивача згідно з паспортними даними; з 01.01.1990 по 12.08.1994, оскільки наказ про звільнення датований 12.08.1994, а датою звільнення зазначено 08.12.1994.

Перевіряючи правомірність поведінки відповідачів, суд враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Позивач вважає, що у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці записів про його роботу в період з 11.04.1987 по 15.12.1989, зазначений період підлягає зарахуванню до його страхового стажу на підставі архівної довідки Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 06.08.2019 № 706, відповідно до змісту якого в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу «1 травня» села Спасів Здолбунівського району за 1987-1989 є дані про роботу ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що відповідно до наданих позивачем копії паспорту та трудової книжки Серія НОМЕР_2 , його прізвища значиться як « ОСОБА_3 ». При цьому, позивач не заперечує, що у наданій архівній довідці, що могла б підтвердити період його роботи з 11.04.1987 по 15.12.1989 прізвище « ОСОБА_4 » не відповідає документам про його особу.

Архівною довідкою Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 16.09.2022 № 637 підтверджується, що в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу «1 травня» села Спасів Здолбунівського району за 1987-1989 є дані про роботу ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд зауважує, що адміністративний суд самостійне не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених архівною довідкою Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 06.08.2019 № 706, в якій прізвище особі, яка працювала на роботі, не відповідає відомостям щодо особи позивача, чи іншим способом встановлювати юридичні факти, що засвідчують належність даного документу позивачу та як наслідок зобов`язувати суб`єкт владних повноважень зараховувати період роботи до загального страхового стажу.

Згідно статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в т.ч. про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Так, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки під час судового розгляду позивач не надав до суду доказів (судового рішення), які підтверджують встановлення юридичного факту щодо належності позивачу Архівної довідки Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 06.08.2019 № 706 та Архівної довідки Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 16.09.2022 № 637, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу періоду роботи з 11.04.1987 по 15.12.1989 як такі, що є передчасними.

Суд наголошує, що позивач вправі звернутись до місцевого загального суду із заявою про встановлення факту належності йому зазначених архівних довідок, як передумови для зарахування зазначеного періоду роботи до загального страхового стажу.

Оцінюючи правомірність поведінки відповідача щодо відмови в зарахуванні до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1990 по 12.08.1994 та з 08.04.1995 по 04.06.1996, суд враховує наступне.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону № 1788-XII, ст. 48 Кодексу законів про працю України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записами трудової книжки позивача Серія НОМЕР_3 , дата заповнення 02.01.1990 стверджується, що позивач, зокрема з 01.01.1990 (наказ від 02.01.1990) по 08.12.1994 (наказ від 12.08.1994) та з 08.04.1995 (наказ від 08.04.1995) по 07.06.1996 (наказ від 04.06.1996) працював в Здолбунівському міжгосподарському спецгоспі по виробництву яловичини.

Записи трудової книжки містять заповнені колонки: дату їх внесення; рік, за який даються відомості; ким працював; кількість пророблених людиноднів за рік; встановлений мінімум трудоднів (або людиноднів) за рік; грошей (карбованці); підписи осіб, що засвідчують записи (голова колгоспу, головний (старший) бухгалтер колгоспу) і печатка колгоспу.

Відповідач, відмовляючи в зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до загального страхового стажу зазначив, що запис про звільнення його з роботи 08.12.1994 суперечить наказу про звільнення, датованому 12.08.1994, а трудова книжка Серія НОМЕР_3 не містять запису про дату народження особи, що позбавляє права особи на зарахування усього періоду роботи до загального страхового стажу.

Оцінюючи вказані доводи відповідачів суд зауважує, що наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції № 58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа № 687/975/17), від 23.04.2019 (справа № 593/1452/16-а), від 30 вересня 2021 року (справа № 300/860/17).

Із аналізу змісту записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_3 вбачається, що у ній дійсно відсутні відомості про дату народження позивача, при цьому, усі записи про прийняття та звільнення з роботи засвідчені підписами уповноважених посадових осіб та скріплені печатками підприємств.

Окрім цього, дійсно запис про звільнення позивача з роботи 08.12.1994 суперечить даті винесення наказу від 12.08.1994. При цьому, позивач вважає, а суд погоджується з тим, що дійсною датою звільнення особи з роботи є не дата внесення запису у трудову книжку, а дата постановлення відповідного розпорядження або наказу власника чи уповноваженого ним органу, в якому працювала особа.

Зазначене в сукупності дає підстави для висновку, що реальною датою звільнення позивача з роботи з Здолбунівського міжгосподарського спецгоспу по виробництву яловичини є дата винесення наказу про звільнення 12.08.1994, а не дата внесення відповідного запису в трудову книжку.

Відтак, належними доказами підтверджується факт роботи позивача в Здолбунівському міжгосподарському спецгоспі по виробництву яловичини з 01.01.1990 по 12.08.1994 незважаючи на наявність суперечностей у даті винесення наказу та даті внесення запису у трудову книжку.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Вказане спростовує доводи відповідачів, що відсутність запису про дату народження позивача є безумовною та достатньою підставою для не зарахування періоду роботи позивача в Здолбунівському міжгосподарському спецгоспі по виробництву яловичини з 08.04.1995 по 07.06.1996.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

Окрім цього, суд наголошує, що ані Законом № 1058-IV, ані Порядком № 637 не встановлено для Пенсійного органу критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо зарахування стажу.

Відповідно до ч. 3 ст .44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п .4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомозі позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту її роботи у спірний період.

Таким чином, доводи відповідача-1 щодо наявності суперечності у відомостях трудової книжки, не є достатніми для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи з 01.01.1990 по 12.08.1994 та з 08.04.1995 по 07.06.1996 до загального страхового стажу.

В сукупності встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що оскаржене рішення відповідача в частині відмови в зарахуванні періоду роботи з 01.01.1990 по 12.08.1994 та з 08.04.1995 по 07.06.1996 до загального страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд враховує, що перевіряючи обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію суд зазначає, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування вищевказаного періоду роботи позивача до страхового стажу, а тому суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності стажу позивача для призначення пенсії.

Враховуючи наведене вище, у спірних правовідносинах суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно прийняти рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком з врахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу описаних періодів роботи позивача.

Таким чином, вимога про зобов`язання призначити пенсію позивачу за встановлених обставин є передчасною.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

Судові витрати.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 635 від 27.07.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.07.2022, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 11.04.1987 по 15.12.1989, з 01.01.1990 по 12.08.1994, з 08.04.1995 по 04.06.1996 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні позову в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 11.04.1987 по 15.12.1989 та прийняти рішення про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.07.2022 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 серпня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (с. Стеблівка,Рівненський район, Рівненська область,35765, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Січеславська Набережна, 26,м.Дніпро,Дніпропетровська область,49094, ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427)

Відповідач - 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 04001, )

Суддя О.В. Поліщук