Справа № 440/9751/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 серпня 2023 рокум. ПолтаваСправа №440/9751/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши заяву представника позивача, адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни про поновлення строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду 11.07.2023 надійшов позов ОСОБА_1 , поданий адвокатом Єрьоміною Вікторією Анатоліївною, до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому позивач просив:

визнати протиправною бездіяльність щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідки про розмір грошового забезпечення для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.01.2018;

зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.01.2018 пенсії.

13.07.2023 за результатами автоматизованого розподілу позов переданий судді Кукобі О.О.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 позовну заяву залишено без руху з огляду на її невідповідність вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (ненадання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом). Для усунення недоліків позовної заяви позивачу надано строк упродовж десяти днів з дня вручення копії ухвали.

01.08.2023 представник позивача надала до суду заяву про усунення недоліків позову з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

У поданій заяві адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна просила визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом та поновити відповідний строк, зазначивши, що предметом спору є отримання позивачем довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.03.2018 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.01.2018 з урахуванням щомісячних додаткових складових грошового забезпечення та премії, а тому застосування правових наслідків пропуску строку звернення до суду порушить право позивача на належне пенсійне забезпечення. Крім того, представник позивача, посилаючись на запровадження в Україні з 24.02.2022 правового режиму воєнного стану, стверджувала, що суворе застосування судом строків звернення до суду може мати ознаки невиправданого обмеження права на доступ до суду, гарантованого статтею 55 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи повідомлені представником позивача обставини, суд виходить з таких міркувань.

Спір у цій справі стосується наявності підстав для включення у довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 відомостей про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), для перерахунку його пенсії з 01.01.2018.

При цьому, підставу видачі спірної довідки позивач пов`язує з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, та зазначає, що встановлено нові підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2263-ХІІ з 01.01.2018, оскільки у період чинності пунктів 1, 2 постанови №103 та змін до пункту 5 і додатка 2 Порядку №45 Пенсійний фонд України повинен був застосовувати Закон №2262-ХІІ (безвідносно до того, чи скасовані ці норми судом), хоч ці норми й не були скасовані на момент спірних відносин.

У поданій до суду позовній заяві представник позивача повідомила, що на виконання приписів пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" відповідач у березні 2018 року склав довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 з урахуванням посадового окладу, окладу за спеціальним (військовим) званням, надбавки за вислугу років, премії.

На підставі цієї довідки позивачу у квітні 2018 року перераховано пенсію з 01.01.2018.

Тож, про порушення свого права позивач мав довідатись ще у 2018 році, тоді як із заявою про складення довідки у спірних відносинах представник позивача звернулась до Дніпропетровського ОТЦК та СП у березні 2023 року, а з позовом до суду лише у липні 2023 року.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою заяви про поновлення строку звернення до суду в зазначений строк або якщо вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №607/6231/17, від 17.04.2018 у справі №438/769/13-а (2а/438/29/13), від 10.07.2018 у справі №820/4856/17, від 28.08.2018 у справі №826/11545/17, від 27.11.2018 у справах №№ 537/2348/16-а, 305/2056/15-а, від 22.01.2019 у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 14.05.2019 у справі №826/26174/15, від 21.12.2019 у справі №826/12776/15, від 05.05.2022 у справі №240/10663/20, від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 та у багатьох інших.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України: "…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.".

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з позовом.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Суд, виходячи з повідомлених позивачем обставин спору, аналізуючи надані ОСОБА_1 на їх підтвердження письмові докази, повторює, що про порушення свого права на визначення розміру та складових грошового забезпечення з метою обчислення (перерахунку) пенсії позивач мав довідатись ще у 2018 році, після складення відповідачем у березні 2018 року довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 01.03.2018 та проведення пенсійним органом у квітні 2018 року перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 на підставі згаданої довідки.

На підтвердження правомірності такого висновку суду свідчить, зокрема, й зміст заяви представника позивача від 13.03.2023 про складання та подання нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.03.2018 для перерахунку пенсії, у якій зазначено, що у квітні 2018 року пенсія позивача перерахована з 01.01.2018 без урахуванням додаткових складових грошового забезпечення.

Отримання представником позивача листа Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.05.2023 у відповідь на її заяву від 13.03.2023 не змінює момент, з якого ОСОБА_1 мав довідатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права (майже через п`ять років після перерахунку його пенсії з 01.01.2018).

Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, що наведена, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №607/7919/17, від 16.05.2018 у справі №521/9634/17, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Суд визнає безпідставними посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, в якій викладено висновок про необхідність врахування додаткових складових грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.01.2018, як на підставу для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, адже відсутність судової практики чи висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних відносинах не свідчить про наявність обґрунтованих перешкод для своєчасного звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Однак, заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не містить жодних обґрунтувань неможливості своєчасного звернення до суду через запровадження в Україні воєнного стану з 24.02.2022.

Стосовно посилань позивача на приписи частини третьої статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суд враховує, що цією нормою урегульовано порядок перерахунку пенсії, тоді як цей спір стосується бездіяльності відповідача щодо неоформлення довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 .

До того ж, Верховний Суд у постанові від 30.03.2023 у справі №420/1640/19 щодо застосування наведеного припису Закону звернув увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, у якій зазначеного, що норми статті 51 Закону №2262-ХІІ підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 сформував висновки щодо застосування строку звернення до суду у спорах щодо перерахунку пенсії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №520/11178/2020 суд відхиляє, оскільки наведений в ній висновок щодо застосування строків звернення до суду у подібних відносинах суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №380/14933/22, тоді як за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду суди мають застосовувати саме останній висновок суду касаційної інстанції (постанова від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

Суд повторює, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, про що зазначав Верховний Суд у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Ініціювання позивачем судового спору через понад п`ять років після складення відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 для перерахунку його пенсії з 01.01.2018 суперечить принципу правової визначеності, внаслідок чого суд відхиляє посилання представника позивача на ймовірне порушення права на судовий захист, адже позивач не скористався таким правом у розумний строк.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

А тому, у задоволенні заяви представника позивача про поновлення цього строку належить відмовити.

У силу частин першої, другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду з позовом до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії належить повернути ініціатору звернення.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними припини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом.

У задоволенні заяви представника позивача, адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати ініціатору звернення разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Копію позовної заяви залишити у суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Кукоба