Справа № 200/1216/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року справа №200/1216/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року (повне судове рішення складено 28 квітня 2023 року) у справі № 200/1216/23 (суддя в І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 46 від 17.02.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 86 Закону № 1697-VII, періоди безпосередньої участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з 08.06.2015 по 27.08.2015 та з 19.06.2017 по 30.04.2018, та період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганських областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01.05.2018 по 10.09.2020 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці відповідно до положень частин другої, третьої та четвертої статті 86 Закону № 1697-VII, без обмеження її максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2023 щодо призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що у період з 01.08.2006 по 14.08.2012 та з 18.12.2014 по 10.09.2020 проходив військову службу у Збройних Силах України, у тому числі з 28.07.2007 безперервно по теперішній час на різних посадах в органах прокуратури (військової прокуратури), тобто виконував службові обов`язки на прокурорських посадах у статусі одночасно як військовослужбовця офіцерського складу Збройних Сил України так і прокурора. У період з 08.06.2015 по 27.08.2015 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 позивач безпосередньо приймав участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, у період з 01.05.2018 по 10.09.2020 безпосередньо приймав участь у складі сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

З огляду на викладене, відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, зі змінами, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393, абзацу 7, 13 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року № 530 за підрахунком позивача станом на 11.02.2023 його вислуга років складала 25 років 04 місяці 28 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 15 років 06 місяців 15 днів.

Враховуючи викладене, 11.02.2023 позивачем через вебпортал Пенсійного фонду України подано заяву із додатками про призначення пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 86 Закону № 1697-VII.

Вказана заява про призначення пенсії за вислугою років була зареєстрована за № 671 від 11.02.2023 та за принципом екстериторіальності розподілена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

24.02.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачем електронною поштою отримано лист заступника начальника Головного управління № 0500-0217-8/16451 від 24.02.2023, відповідно до якого, згідно принципом екстериторіальності винесено рішення про відмову № 46 від 17.02.2023, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років.

15.03.2023 через вебпортал Пенсійного фонду України від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачем отримано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 46 від 17.02.2023, відповідно до якого стаж позивача за вислугу років станом на 11.02.2023 становить - 18 років 5 місяців 27 днів, в тому числі: на посадах прокурорів 15 років 6 місяців 15 днів, військова служба 11 місяців 27 днів та 1 рік 11 місяців 15 днів половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, за результатами розгляду доданих документів до заяви, враховано всі періоди роботи згідно наданих документів, внаслідок чого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону № 1697-VII, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу за вислугу років.

Зі змісту рішення № 46 від 17.02.2023 та листа відповідача-1 від 14.03.2023 № 3803-3916/Д-02/8-0500/23 позивач дійшов висновку, що усупереч підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (у редакції від 15.06.2019, чинній на момент виникнення правовідносин) та абзацу 7, 13 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 № 530, відповідачем 2 не зараховано до вислуги років періоди його безпосередньої участі як військовослужбовця офіцерського складу в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з 08.06.2015 по 27.08.2015 та з 19.06.2017 по 30.04.2018, а також безпосередньої участі як військовослужбовця офіцерського складу Збройних Сил України в операції об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення з 01.05.2018 по 10.09.2020, із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Позивач вважав зазначене рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 46 від 17.02.2023 протиправним та просив суд його скасувати із зобов`язанням відповідача-1 зарахувати спірні періоди в пільговому обчисленні та повторно розглянути його заяву.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позов.

Позивач наголошує, що неправомірне позбавлення особи пенсії ніяк не узгоджується з принципом правової визначеності. Положення Закону № 1697-VII у відповідній редакції не містять обмежень щодо зарахування до загальної вислуги років періодів вислуги державної служби (зокрема військової) на пільгових умовах.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами моя участь в проведенні АТО/ООС в періоди з 08.06.2015 по 27.08.2015, з 19.06.2017 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 10.09.2020, однак всупереч нормам матеріального права, суд відмовив у задоволенні моїх позовних вимог.

Відтак, періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції та періоди участі

у здійснені заходів забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області мають бути зараховані у пільговому обчисленні як до страхового стажу так і до трудового (пільгового) стажу.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачами висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 , виданим Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України 15 серпня 2016 року.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 46 від 17.02.2023, страховий стаж особи становить 11 років 3 місяці 1 день, стаж за вислугу років станом на 11.02.2023 становить 18 років 5 місяців 27 днів, в тому числі: на посадах прокурорів 15 років 6 місяців 15 днів., військова служба 11 місяців 27 днів та 1 рік 11 місяців 15 днівполовина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, враховано всі періоди роботи згідно наданих документів. Висновок: відмовити в призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону № 1697-VII, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу за вислугу років.

Згідно Форми РС-право періоди роботи позивача з 01.09.2012 по 30.06.2016, з 19.06.2017 по 31.01.2018, з 01.02.2018 по 16.03.2021, які перетинаються зі спірними періодами, зараховані до трудової діяльності прокурора/слідчого складу в одинарному обчисленні.

Згідно Витягу з послужного списку позивача, виданого Краматорським районним ТЦК та СП, позивач приймав участь в АТО з 08.06.2015 по 27.08.2015, з 19.06.2017 по 30.04.2018 та в ООС з 01.05.2018 по 10.09.2020.

Згідно довідки Військової прокуратури Південного регіону України від 21.12.2015 року № 11-6872вих-15, позивач з 08.06.2015 по 27.08.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на посаді заступника військового прокурора Луганського гарнізону Південного регіону України.

Згідно довідки Військової прокуратури об`єднаних сил від 10.09.2020 № 15-686вих-20, позивач з 08.06.2015 по 27.08.2015 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення на посаді заступника військового прокурора Луганського гарнізону Південного регіону України, з 19.06.2017 по 30.04.2018 приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення на посаді заступника військового прокурора Донецького гарнізону військової прокуратури сил антитерористичної операції, з 01.05.2018 по 15.01.2020 приймав участь в операції об`єднаних сил на посадах заступника військового прокурора Донецького гарнізону військової прокуратури об`єднаних сил, прокурора відділу нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях територіальних органів поліції, заступника начальника та начальника другого відділу нагляду з організації процесуального керівництва та координації правоохоронної діяльності, управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності військової прокуратури об`єднаних сил, а з 16.01.2020 по 10.09.2020 ОСОБА_1 приймав участь в операції об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, на посаді начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності військової прокуратури об`єднаних сил.

За даними дублікату трудової книжки НОМЕР_4 позивач:

- з 01.08.2006 по 14.08.2012 проходив військову службу в ЗСУ, з 28.07.2007 на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури;

- з 15.08.2012 по 16.03.2021 працював в органах військової прокуратури;

- з 17.03.2021 по теперішній час працює в Донецькій обласній прокуратурі на посаді керівника Бахмутської окружної прокуратури Донецької області.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи та підстави відмови відповідача-2 в призначенні позивачу пенсії згідно ст. 86 Закону № 1697-VII відповідачами підтверджено, отже означені обставини не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, є підставою для звільнення від доказування.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 86 Закону № 1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Відповідно до ч. ч. 1, 2-3, 6, 8 Закону № 1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Згідно ч. 13 ст. 86 Закону, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Питання наявності у позивача спеціального стажу роботи в органах прокуратури не є спірним між сторонами.

Участь позивача в проведенні АТО/ООС в періоди з 08.06.2015 по 27.08.2015, з 19.06.2017 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 10.09.2020 підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах адміністративної справи та не є спірною між сторонами.

Спірним є право позивача на включення до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону № 1697-VII періодів участі в проведенні АТО/ООС в кратному обчисленні 1 місяць за 3 місяці, з приводу чого суд зазначає наступне.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (надалі - Закон № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає .

Згідно ст. 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 2 Закону № 2262-XII встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Статтею 17-1 Закону № 2262-XII встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону, Кабінет Міністрів України 17 липня 1992 року прийняв Постанову № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Постанова № 393).

Згідно п/п а) п. 3 Постанови № 393 (тут і надалі в редакції від 20.10.2022, чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії), до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Водночас, згідно п. 2-1 Постанови № 393, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

В свою чергу, пунктом 1 Постанови № 393 установлено, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: […] військова служба в Збройних Силах; […] час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах внутрішніх справ, Службі безпеки, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу; […].

Виходячи з системного аналізу положень Постанови № 393, місцевий суд дійшов правильного висновку, що її приписи поширюються на осіб, які претендують на призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII, тобто на осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років (ст. 1 Закону № 2262-XII).

Щодо приписів Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року № 530, на яке також посилається позивач.

Слід звернути увагу, що воно визначає порядок обчислення вислуги років (загального страхового стажу) для призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим з військової служби, відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) та Постанови № 393 (пункт 1).

В постанові Верховного Суду України від 27.05.2008 (21-2438во07) критерієм, за яким виникає право пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право прокурорам і слідчим на пенсію за вислугою років, визначено спеціальний статус, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу; визначальною підставою - наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат.

У справі, що розглядається, судами встановлено, що позивач набув право пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу проходження служби в АТО/ООС (спеціальний статус), який дає право прокурорам і слідчим на пенсію за вислугою років, однак Закон № 1697-VII не передбачає можливості пільгового обчислення стажу роботи на посадах прокурорів особам, залученим до участі в АТО або ООС в особливий період у зв`язку з виконанням посадових обов`язків працівників прокуратури на території проведення зазначених заходів.

Водночас, позивач не позбавлений можливості реалізувати право пільгового обчислення вислуги років за вказаний період відповідно до Постанови № 393, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», але при призначенні пенсії за Законом № 2262-ХІІ.

Такий висновок суду кореспондує постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі № 520/16224/21.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, доводи сторін, приписи релевантних нормативно-правових актів в контексті спірних правовідносин, а також врахувавши останню правову позицію Верховного Суду в аналогічному спорі, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи позивача щодо наявності у нього достатньої вислуги років для призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону №1697-VII та наявності підстав для врахування до стажу, визначеного цією нормою, періодів участі в АТО/ООС в кратному обчисленні 1 місяць за 3 місяці є необґрунтованими.

Водночас, висловлена відповідачами позиція щодо необґрунтованості позовних вимог підтверджується положеннями нормативно-правових актів, якими врегульовано спірні правовідносини.

Отже, місцевий суд дійшов висновку про правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 46 від 17.02.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача-1 зарахувати період участі позивача в проведенні АТО/ООС до стажу позивача за вислугою року та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії є похідними від позовної вимоги про скасування оскаржуваного рішення відповідача-2, а отже задоволенню не підлягають як передчасні, водночас такий висновок суду не потребує детального обґрунтування, виходячи зі встановлених обставин спірних правовідносин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/1216/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 08 серпня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін І. Д. Компанієць