Справа № 520/1273/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

03 серпня 2023 р. Справа № 520/1273/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьміної Тетяни Григорівни про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року по справі № 520/1273/22
до Рівненської митниці Державної митної служби України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року по справі №520/1273/22 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Рівненської митниці Державної митної служби України про визнання недійною митної декларації № UA204020/2021/245299 від 06.07.2021 щодо транспортного засобу Mercedes-Benz С 270 CDI, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Зобов`язано Рівненську митницю Державної митної служби України поновити митну декларацію № UA204020/2021/245299 від 06.07.2021 щодо транспортного засобу Mercedes-Benz С 270 CDI, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . В іншій частині в задоволенні позовних відмовлено.
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьміної Тетяни Григорівни надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення (щодо стягнення судового збору та щодо стягнення витрат на правничу допомогу). Також представником позивача заявлене клопотання про поновлення строку для подання заяви про стягнення судових витрат.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 р. призначено до розгляду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьміної Тетяни Григорівни про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року по справі №520/1273/22 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної митної служби України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у відкритому судовому засіданні.
Сторони про дату, час і місце розгляду заяви повідомлені належним чином.
Від Рівненської митниці Державної митної служби України до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про ухвалення додаткового рішення, а також доводи клопотання про поновлення процесуального строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлене клопотання про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).
З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.
За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.
Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.
Що стосується суті поданої заяви про ухвалення додаткового рішення (щодо стягнення судового збору та щодо стягнення витрат на правничу допомогу), колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.
Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 укладено із адвокатським об`єднанням «Феміда» Договір про надання юридичних (адвокатських) послуг № 108 від 13.12.2021 р., предметом якого є представництво інтересів позивача у справі щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу заявником надано копії: акту виконаних робіт від 17.07.2023 року; Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг № 108 від 13.12.2021 р.; Додаткової угоди до Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг № 108 від 03.11.2022 р.; Договору № 98 від 03.11.2022 р.; квитанції до прибуткового касового ордеру № 108 від 13.12.2021 р.; квитанції 8696-4616-4957-1573 від 29.12.2021 р.; квитанції 3617-7619-8230-2215 від 29.12.2021 р.; квитанції 4459-3019-9453-3487 від 25.11.2022 р.
На думку суду апеляційної інстанції послуга щодо усної консультації, вивчення документів та надання роз`яснень з правових питань не підлягає відшкодуванню, оскільки а акті не відображено, які саме документи вивчалися адвокатом та з яких саме правових питань надавалися роз`яснення.
Що стосується наданої послуги з пошуку та аналізу актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, а також практики Верховного Суду, суд вважає, що результатом таких дій (послуг) є складення адвокатом позовної заяви (апеляційної скарги) у цій справі, за які окремо заявлені до відшкодування витрати у розмірі 8000,00 грн.
Що стосується наданих послуг з ведення справи у суді першої та апеляційної інстанції (вартість послуги 9000,00 грн.) та участі у судових засіданнях (вартість послуги 9000,00 грн.), то в акті виконаних робіт не зазначено часу, витраченого адвокатом на ведення справи у суді першої та апеляційної інстанції та в чому саме полягала така послуга. Також, в матеріалах справи відсутні докази безпосередньої участі адвоката в судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанцій, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про відсутність підстав для відшкодування в цій частині.
Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, надання відповідачем заяви про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла до висновку, що співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої та апеляційної інстанції, значенням справи для сторони є витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн. (за складення та подання позовної заяви і апеляційної скарги), які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Що стосується стягнення витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року по справі №520/1273/22 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Рівненської митниці Державної митної служби України про визнання недійною митної декларації № UA204020/2021/245299 від 06.07.2021 щодо транспортного засобу Mercedes-Benz С 270 CDI, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Зобов`язано Рівненську митницю Державної митної служби України поновити митну декларацію № UA204020/2021/245299 від 06.07.2021 щодо транспортного засобу Mercedes-Benz С 270 CDI, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . В іншій частині в задоволенні позовних відмовлено.
З матеріалів справи судом встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір 908,00 грн. згідно квитанції 3617-7619-8230-2215 від 29.12.2021 р. та судовий збір у розмірі 908,00 грн. згідно квитанції 8696-4616-4957-1573 від 29.12.2021 р. Загальний розмір судового збору при поданні позовні заяви складав 1816,00 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної митної служби України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС) про скасування рішення та зобов?язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано позивачу термін - п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду квитанції про доплату судового збору у розмірі 168,80 грн.
На виконання вимог цієї ухвали, позивачем надано квитанцію про сплату (доплату) судового збору у розмірі 168,00 грн. (квитанція 1938-1648-7682-3630 від 07.02.2022).
Таким чином, загальний розмір судового збору, який був сплачений позивачем за подання позовної заяви склав 1984,80 грн.
При поданні апеляційної скарги позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2977,50 грн., що підтверджується квитанцією 4459-3019-9453-3487 від 25.11.2022 р.
Загальний розмір сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у цій справі склав 4962,30 грн.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково та лише щодо одного відповідача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 2481,15 грн.
Керуючись ст. ст. 252 КАС України, суд, -
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьміної Тетяни Григорівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Бегунц А.О.

Повний текст додаткової постанови виготовлений 04.08.2023 р.