Справа № 320/23857/23
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

07 серпня 2023 року м. Київ № 320/23857/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши позовну заяву Громадської організації "Народне бюро розслідування" до Голови Верховної Ради Стефанчука Руслана Олексійовича, Апарату Верховної Ради України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язань вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Громадська організація "Народне бюро розслідування" (далі - ГО "Народне бюро розслідування") з позовом до Голови Верховної Ради ОСОБА_1 , Апарату Верховної Ради України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо не внесення проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо наслідків ухвалення судом рішення про заборону політичної партії для статусу депутатів місцевих рад" (реєстр. №7476 від 20 червня 2022 р.) до розкладу пленарних засідань сесії Верховної Ради на кожний місяць сесії з 7 лютого 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Голови Верховної Ради Стефанчука Руслана Олексійовича щодо незабезпечення підготовки проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо наслідків ухвалення судом рішення про заборону політичної партії для статусу депутатів місцевих рад" №7476 від 20 червня 2022 до розгляду на пленарних засіданнях з 7 лютого 2023 року;

- зобов?язати Апарат Верховної Ради України негайно внести проект Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо наслідків ухвалення судом рішення про заборону політичної партії для статусу депутатів місцевих рад" (реєстр. №7476 від 20 червня 2022 р.) до розкладу пленарних засідань сесії Верховної Радине протягом 14 днів з моменту набуття законної сили рішенням по цій справі;

- зобов?язати Голову Верховної Ради ОСОБА_1 забезпечити підготовку проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо наслідків ухвалення судом рішення про заборону політичної партії для статусу депутатів місцевих рад" №7476 від 20 червня 2022 р. до розгляду на пленарних засіданнях протягом 14 днів з моменту набуття законної сили рішенням по цій справі4

- зобов?язати Голову Верховної Ради ОСОБА_1 забезпечити дотримання календарного плану роботи сесії та порядку денного пленарних засідань відносно проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо наслідків ухвалення судом рішення про заборону політичної партії для статусу депутатів місцевих рад" №7476 від 20 червня 2022 р. протягом 14 днів з моменту набуття законної сили рішенням по цій справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в ч. 2 ст. 19 КАС України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених п. 9, 10 ч. 1 цієї статті.

Отже, суд зазначає, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Ради визначені у ст. 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України (п. 1 ч. 1).

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Суд зауважує, що при розмежуванні підсудності адміністративних справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності Верховної Ради України визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також правовий статус останнього у спірних правовідносинах.

Як убачається з матеріалів справи, предметом цього спору є оскарження позивачами дій та бездіяльності Голови Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України щодо прийняття (неприйняття) законів (внесення змін до законів), а також зобов`язання Голови Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України підготувати (внести) відповідний закон, тобто позовні вимоги стосуються виключно законотворчої діяльності Ради, хоча і штучно спрямовані у позовних вимогах до окремих посадових осіб Верховної Ради України (Голови Верховної Ради України) та до Апарату Верховної Ради України.

Проте, суд зазначає, що дії чи бездіяльність Голови Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України, які пов`язані з рухом і внесенням законопроекту, закону, його підписанням тощо, не відносяться до управлінських, а тому не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції. Тому при вчиненні цих дій чи при утриманні від них вказані особи не виконують владних управлінських функцій, а спірні відносини є частиною єдиного законотворчого процесу, який включає усі стадії, тому позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд наголошує, що під час законотворення парламент не реалізовує управлінські функції, а тому дії та/або бездіяльність Верховної Ради України не можуть бути оскаржені в судовому порядку до судів адміністративної юрисдикції.

Статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Повноваження Ради реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України під час сесій на її засіданнях (ст. 91 Конституції України).

Згідно з вимогами п. 3 ст. 85 Основного Закону України до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів. При цьому, здійснюючи законотворчу діяльність, Рада не виконує владні управлінські функції, які можуть бути предметом оскарження.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1 і 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Аналізуючи зазначені законодавчі положення, можна дійти висновку, що нормами КАС України регламентується порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів, а тому до підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції віднесено лише ті спори щодо оскарження актів (дій чи бездіяльності) Ради, які виникають у правовідносинах, де Верховна Рада України, як орган законодавчої влади, реалізовує свої владні повноваження (крім законодавчої діяльності).

У зв`язку з цим, суд вбачає всі підстави для відмови у відкритті провадження за вимогами позивачів про зобов`язання Голову Верховної Ради України та Апарат Верховної Ради України прийняти (внести) закон, тобто спонукати парламент вчинити певні дії в межах законотворчого процесу, оскільки, обравши такий спосіб захисту, позивачі фактично мають на меті реалізувати право законодавчої ініціативи в парламенті, яким вони у силу приписів ч. 1 ст. 93 Конституції України не наділені.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії та бездіяльність Голови Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України, яку оспорюють позивачі, за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює безпосередньо для них будь-які правові наслідки, а тому ці правовідносини не можуть створювати публічно-правовий спір, який віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Згідно з вимогами пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити, оскільки даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У частині шостій статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Разом з тим, суд зазначає, що «поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України, як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, та тих, що взагалі не підлягають судовому розгляду.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №320/23857/23 за позовною заявою Громадської організації "Народне бюро розслідування" до Голови Верховної Ради Стефанчука Руслана Олексійовича, Апарату Верховної Ради України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язань вчинити певні дії.

2 Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Журавель В.О.