Справа № 300/663/22
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 300/663/22

адміністративне провадження № К/990/26113/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, за участю третьої особи - Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці (далі - Держпраці), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Держпраці від 13 грудня 2021 року №156-к «Про затвердження висновку оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників, які займають посади державної служби категорії «Б», у 2021 році» в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ Держпраці від 22 грудня 2021 року №166-кт про звільнення його з посади начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області; зобов`язати відповідача видати наказ про поновлення його на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Держпраці від 13 грудня 2021 року №156-кт «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників, які займають посади державної служби категорії «Б», у 2021 році» у частині висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Держпраці від 22 грудня 2021 року №166-кт «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальникаУправління Держпраці в Івано-Франківській області, з 23 грудня 2021 року. Стягнуто з Держпраці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2021 року по 08 лютого 2023 року в сумі 273528,42 грн з проведенням (утриманням) необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року скасовано рішення суду першої інстанції а позов задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано накази Державної служби України з питань праці №156-к від 13 грудня 2021 року «Про затвердження висновку оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників, які займають посади державної служби категорії «Б», у 2021 році» в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 , а також №166-кт від 22 грудня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено позивача на посаді начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 23 грудня 2021 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

21 липня 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є правомірність наказу Держпраці щодо затвердження негативної оцінки за висновком оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та звільнення посадової особи із займаної посади за цим висновком.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та/ застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскарженої постанови суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , зокрема, зазначив про неправильне застосування судом положень статті 233 КЗпП України, що, на його думку, не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, сформованому у цивільній справі №755/12623/19 та, одночасно, послався на незастосування судами висновків Суду, викладених у його постановах, ухвалених у інших цивільних справах № 380/6129/20 та 460/15639/21. Проте щодо якої конкретно норми сформовано такий висновок у цих справах заявник не указав.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 233 КЗпП України, що не відповідає висновку Суду, сформованого у цивільній справі №755/12623/19, з посиланням на інші постанови Верховного Суду №№380/6129/20 та 460/15639/21, Верховним Судом установлено, що у наведених заявником прикладах справ відсутні будь-які спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.

Так, у наведених ОСОБА_1 справах №№380/6129/20 та 460/15639/21 безпосередньо вирішувалося питання щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Водночас у цивільній справі №755/12623/19 предметом спору було стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки розрахунку при звільненні. Однак обставини цієї справи є відмінними від спірних правовідносин.

Натомість, у цій справі, перевіряючи рішення суду першої інстанції та скасовуючи його в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом апеляційної інстанції взято до уваги наказ про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків у зв`язку з повідомленням йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення. А отже обставини цієї справи є відмінними та мають індивідуальні особливості і тому висновки Верховного Суду, сформовані в указаних заявником справах є незастосовними до спірних правовідносин.

Заявник також послався на приписи пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, положення частин другої, третьої статті 353 КАС України, проте указані приписи статті 353 КАС України, зокрема, передбачають, що в касаційній скарзі повинно бути викладено обгрунтування у чому саме полягає судом порушення норм процесуального права, проте зазначивши про приписи пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України ОСОБА_1 таких доводів не указав, а лише указав про неправильне застосування судами статті 235 КЗпП України, що виклав без взаємозв`язку з обставинами цієї справи, з огляду на її особливості.

Заявник також послався на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України щодо винятковості справи. Проте Верховний Суд відхиляє такі аргументи, оскільки позивача звільнено з посади, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а отже справа не є справою незначної складності. Крім того, такі доводи не є самостійною підставою для касаційного оскарження зазначених судових рішень у цій справі, так як за нормами частини п`ятої статті 328 КАС України ці аргументи необхідно додатково зазначати виключно у разі оскарження судових рішень, перегляд яких у Верховному Суді не передбачено нормами КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до наведення норм законодавства, цитат з рішень Верховного Суду, часткового опису обставин справи та незгоди з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з посиланням на загальні норми трудового законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Такі мотиви свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржене судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Лише загальні посилання на постанови Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування судами певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, за участю третьої особи - Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко