Справа № 540/8580/21
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/8580/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Херсонського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому позивач просив суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та скасування рішення №27 від 22.11.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області включити до трудового стажу ОСОБА_1 період проходження служби з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року та період роботу в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2020 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 та ст. 55 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №4 Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, надавши необхідний перелік документів, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році, 3 категорії (серія НОМЕР_1 від 07.02.1993 року).

Проте, рішенням №27 від 24.11.2021 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком. До загального стажу відповідачем не зараховано період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1986 по 05.05.1989 року, оскільки у трудовій книжці відсутні підстави зарахування та звільнення зі служби, запропоновано надати підтверджуючу довідку.

Також відповідачем не зараховано до стажу на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку період роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з відсутністю документу, який підтверджує населений пункт та період роботи у зоні відчуження.

Не погоджуючись із рішенням органу ПФУ про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач звернувся до суду з даним позовом, та просить також зарахувати до страхового стажу період проходження служби з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року та період роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У своїх доводах позивач посилався на те, що документом, що підтверджує проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ у період з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року є трудова книжка та архівні довідки.

Щодо періоду роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС позивач посилався на те, що документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

Як зазначає позивач, при зверненні до органу ПФУ ним надавалось, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році, 3 категорії, серії НОМЕР_1 від 07.02.1993 року.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що період проходження служби з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року та період роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтверджені належними доказами, що є підставою для зарахування цих періодів до страхового стажу та призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Ухвалою від 28.12.2021 року Херсонський окружний адміністративний суд відкрив провадження по справі 540/8580/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 18.03.2022 року №11/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

29.03.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ Одеського окружного адміністративного суду, до розгляду справи № 540/8580/21 визначено суддю Лебедєву Г.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 року прийнято до провадження справу №540/8580/21 та ухвалено розгляд справи здійснювати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.04.2023 року до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що оскаржуване рішення №27 від 24.11.2021 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Ухвалою суду від 19.06.2023 року залучено до участі у справі № 540/8580/21 у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи № 540/8580/21.

Позиція відповідачів

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначив, що на підставі принципу екстериторіальності органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Щодо фактичних обставин справи відповідач зазначив, що 18.11.2021 позивач звернувся до відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі-Закон №796-ХІІ).

За результатом розгляду вищезазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке розглядало заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення від 24.11.2021 за №27 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документу, який підтверджує населений пункт та період роботи у зоні відчуження, а саме не надано довідку про період роботи на територіях радіоактивного забруднення, видану відповідним підприємством, установою чи організацією.

У зв`язку з викладеним листом за вих. № 2100-0304-8/58899 від 01.12.2021, на адресу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено інформаційний лист щодо розгляду його заяви про призначення пенсії від 18.11.2021.

По суті позовних вимог відповідач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком було правильно застосовано норми законодавства. А отже законних підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішення від 24.11.2021 за №27 про відмову в призначенні пенсії за віком не має.

Щодо позовної вимоги про включення до трудового стажу Позивача періоду проходження служби з 01.10.1986 по 05.05.1989 року та періоду роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідач зазначив про таке.

28.09.2020 ОСОБА_1 вперше звернувся до Нововоронцовського сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону №796- ХІІ.

Проте, у зв`язку з відсутністю довідки про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, та недостатністю первинних документів, що підтверджують період роботи у зоні відчуження 01.10.2020 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Крім того, у відповіді від 09.10.2020 Управлінням Фонду повідомлено ОСОБА_1 про те, що до його загального страхового стажу не зараховано період служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1986 по 05.05.1989 року, оскільки у трудовій книжці відсутні підстави зарахування та звільнення зі служби, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. З метою уточнення періоду проходження служби в органах внутрішніх прав Позивача, Головним управлінням направлено відповідний запит до Пенсійного фонду Російської федерації (копія запиту міститься в матеріалах пенсійної справи), але до цього часу відповідь не надходила.

Відповідач зазначив, що у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , записи № 9 та №10 щодо служби в органах внутрішніх справ не містять відомостей про розпорядчі документи на підставі яких зроблено зазначені записи.

25.01.2021 Позивач повторно звернувся до Управління. До заяви додатково надав документи із архіву Херсонської спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР, видані Харківським національним університетом внутрішніх справ МВС України, що підтверджують період навчання ОСОБА_1 у вищезазначеному навчальному закладі з 01.10.1986 по 30.08.1988.

У зв`язку з чим, відповідач зазначив, що період навчання у Херсонській спеціальній середній школи міліції МВС СРСР з 01.10.1986 по 30.08.1988 зараховано до страхового стажу Позивача.

Щодо підтвердження періоду роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року відповідач вказав, що у жодному із поданих позивачем документів не міститься інформація про населений пункт на території якого позивач проходив службу під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та період роботи в зоні відчуження. Вказане не дає змогу встановити чи відноситься до зони відчуження місцевість, де у період з 13 лютого по 16 березня 1988 року ОСОБА_1 проходив службу.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що з урахуванням прийнятого рішення від 24.11.2021 за №27 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначені пенсії, підстав для повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії немає, оскільки у нього відсутній необхідний страховий стаж, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі-Закон №796-ХІІ).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 18.11.2021 року про призначення пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Позивачем подано заяву про призначення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, а саме до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області.

За принципом екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №27 від 24.11.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до змісту цього рішення, результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу зараховані усі періоди;

період роботи (проживання) та території радіоактивного забруднення, визначений ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та населений пункт в зоні відчуження визначити неможливо, оскільки не надано довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення.

Для обчислення періоду роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення необхідно надати довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії №27 від 24.11.2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 15 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Умови призначення пенсії за віком визначає стаття 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів -10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році 5 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Як установлено судом з оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 8 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із тим, що у поданих позивачем документах не міститься інформація про населений пункт на території якого позивач проходив службу під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та період роботи в зоні відчуження, оскільки не надано довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення.

Як зазначено у відзиві, вказане не дає змогу встановити чи відноситься до зони відчуження місцевість, де у період з 13 лютого по 16 березня 1988 року ОСОБА_1 проходив службу.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.

При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Стаття 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає підстави для визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, зокрема, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Підпунктом 5 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 349/536/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 308/13277/16-а, від 11 вересня 2019 року у справі № 205/8713/16-а, , від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а, від 30 вересня 2020 року у справі № 572/1921/17.

Як встановлено судом, при зверненні до органу ПФУ позивачем надавалось, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році, 3 категорії, Серії НОМЕР_1 від 07.02.1993 року (а.с. 9 (зворот.стор.).

При цьому, у матеріалах справи наявна виписка з наказу №14 о/с від 12.02.1988 року, видана Херсонською спеціальною середньою школою міліції МВС СРСР, про те, що курсанти, у т.ч. ОСОБА_1 з 13.02 по 16.03.1988 року відряджаються до району ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 10).

Таким чином, позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, у спірному рішенні №27 від 22.11.2021 року зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 01 місяць.

Тобто, у позивача наявний страховий стаж, передбачений ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не менше 15 років страхового стажу.

Вирішуючи спір, суд виходить із того, що єдиною підставою відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно змісту оскаржуваного рішення №27 від 24.11.2021 року, стало те, що позивач не надав довідку про період роботи на територіях радіоактивного забруднення. Відповідач вважав, що період роботи та території радіоактивного забруднення, визначений ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та населений пункт в зоні відчуження визначити неможливо.

Інших підстав відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у рішенні №27 від 22.11.2021 року не наведено.

Отже, враховуючи те, що документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС", суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №27 від 22.11.2021 року про відмову позивачу у призначенні пенсії, відповідно до 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання включити до трудового стажу ОСОБА_1 періоду служби в органах внутрішніх прав з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що 28.09.2020 ОСОБА_1 вперше звернувся до Нововоронцовського сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону №796- ХІІ.

Проте, у зв`язку з відсутністю довідки про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122 та недостатністю первинних документів, що підтверджують період роботи у зоні відчуження, 01.10.2020 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Крім того, у відповіді від 09.10.2020 Управлінням ПФУ повідомлено ОСОБА_1 про те, що до його загального страхового стажу не зараховано період служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1986 по 05.05.1989 року, оскільки у трудовій книжці відсутні підстави зарахування та звільнення зі служби, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. Проте, в порушення норм Інструкції, записи № 9 та №10 трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , не містять відомостей про розпорядчі документи на підставі яких зроблено ці записи (а.с. 15-16).

Як зазначено у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, 25.01.2021 року позивач повторно звертався із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ. До заяви додатково надавав документи із архіву Херсонської спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР, видані Харківським національним університетом внутрішніх справ МВС України, що підтверджують період навчання ОСОБА_1 у вищезазначеному навчальному закладі з 01.10.1986 по 30.08.1988 рр.

Зазначена архівна довідка наявна у матеріалах справи (а.с. 12).

Відповідно до архівної довідки від 16.04.2021 року №1/1293, виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ МВС України, ОСОБА_1 наказом Херсонської спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР від 30.09.1986 року №48 о/с був зарахований на перший курс денної форми навчання з 01.10.1986 року. Наказом від 30.08.1988 року №56 о/с ОСОБА_1 був відрахований у зв`язку із закінченням навчання.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у відзиві стверджує, що період навчання у Херсонській спеціальній середній школи міліції МВС СРСР з 01.10.1986 по 30.08.1988 зараховано до страхового стажу Позивача.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення №27 від 22.11.2021 року, за доданими документами до страхового стажу зараховані усі періоди.

Отже, при вирішенні спору суд виходить із того, що період навчання у Херсонській спеціальній середній школи міліції МВС СРСР з 01.10.1986 по 30.08.1988 рр. зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 та визнається сторонами.

Що стосується включення до страхового стажу ОСОБА_1 періоду служби в органах внутрішніх прав з 30.08.1988 року по 05.05.1989 року, суд зазначає таке.

У трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , наявні записи №9, №10, згідно яких з 01.10.1986 по 05.05.1989 рр. позивач служив в органах внутрішніх справ (а.с. 23). Записи зроблені «УВД Челябинского облисполкома».

Відповідач зазначив, що записи у трудовій книжці не містять відомостей про розпорядчі документи на підставі яких зроблено ці записи.

До матеріалів справи позивачем надано витяг з архівного документу, виданий Харківським національним університетом внутрішніх справ МВС України, а саме Наказ Херсонської спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР від 30.08.1988 року №56 о/с, згідно якого наказано відрядити випускників, закінчивших денне відділення школи, для подальшого проходження служби до «УВД Челябинского облисполкома», у т.ч. лейтенанта міліції ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку серії НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_1 , де наявні записи №9, №10, згідно яких з 01.10.1986 по 05.05.1989 рр. позивач служив в органах внутрішніх справ (а.с. 23).

Суд звертає увагу, що на час внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція №162) (в редакції постанови від 02.08.1985 №252 зі змінами).

Згідно із Інструкцією №162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів (пункт. 1.1). Усі записи у трудову книжку про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження) (п. 2.3). Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (п.2.11).

Згідно п. 1.4 Інструкції №162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 Про трудові книжки робітників і службовців та цією Інструкцією.

Пунктом 13 вказаної Постанови №656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Водночас, згідно пункту 18 Постанови №656, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У подальшому аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року по справі №307/541/17 зазначив, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних, та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначений період.

На підставі викладеного суд відхиляє посилання відповідача на те, що записи у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , згідно яких з 01.10.1986 по 05.05.1989 рр. позивач служив в органах внутрішніх справ, не містять відомостей про розпорядчі документи на підставі яких зроблено ці записи, як на підставу не зарахування цього стажу до страхового.

Таки чином суд вважає доведеними твердження позивача стосовно того, що період проходження служби з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року та період роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтверджені належними доказами, що є підставою для зарахування цих періодів до страхового стажу та призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

За встановлених вище обставин справи та нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на зарахування до страхового стажу періоду проходження служби з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року та періоду роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ст. 83 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, визначено перелік документів, які необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

В оскарженому рішенні №27 від 24.11.2021 року про відмову в призначенні пенсії не вказано про невідповідність заяви позивача про призначення пенсії вимогам статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка визначає порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, та/або Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що до компетенції суду не належить призначення, переведення, розрахунок та виплата пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд вважає доцільним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2021 року про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 908,00 грн., де 908,00 грн. - ставка судового збору за звернення до суду із цим позовом, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №27 від 24.11.2021 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1986 року по 05.05.1989 року та період роботи в зоні відчуження з 13.02.1988 року по 16.03.1988 року, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2021 року про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07.08.2023 року.

Суддя Г.В. Лебедєва