Справа № 320/1664/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 року м. Київ № 320/1664/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність щодо не повернення на рахунок Акціонерного товариства «Українська залізниця» безпідставно сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 66591737;

зобов`язати вчинити дії щодо повернення на рахунок Акціонерного товариства «Українська залізниця» безпідставно сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 66591737, зокрема, але не виключно, звернутись з поданням до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо повернення Акціонерному товариству «Українська залізниця» стягнутого виконавчого збору та витрати виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 66591737.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.01.2022 останній звернувся до відповідача з заявою про повернення сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, стягнутих в рамках виконавчого провадження ВП № 66591737. Проте, відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, мотивуючи відсутністю правових підстав для повернення стягнутих виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Посилаючись на положення ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», позивач вважає, що відмова відповідача є незаконною, з огляду на те, що рішення, яке підлягало виконанню, скасовано постановою Верховного Суду від 08.12.2021.

15.03.2023 до суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшли матеріали виконавчого провадження.

21.03.2023 відповідачем в системі «Електронний суд» сформовано відзив, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Аналізуючи положення ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач зазначив, що у нього відсутні правові підстави для повернення стягнутого в примусовому порядку з боржника виконавчого збору, з огляду на те, що виконавче провадження № 66591737 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ, по якому здійснювалось стягнення, не був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

03.04.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній наполягав на тому, що наявність скасованого судового рішення зумовлює обов`язок держави в особі відповідача, на якого покладено обов`язок справляння податків, вчинити дії, які спрямовані на повернення надмірно/помилково стягнутого виконавчого збору під час виконання судового рішення за наказом Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/5953/17, яке надалі було скасовано 08.12.2021 під час касаційного перегляду за скаргою АТ «Українська залізниця».

07.04.2023 на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд хвалив про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі № 910/5953/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021, задоволено позов ПАТ «Донбасенерго»: стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ПАТ «Донбасенерго» заборгованість у сумі 70274946,74 грн, судовий збір за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у сумі 984000,00 грн.

З метою виконання рішення суду, 12.08.2021 Господарським судом міста Києва видано наказ № 910/5953/17.

20.08.2021 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява ПАТ «Донбасенерго» від 13.08.2021 № 2021 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 № 910/5953/17.

20.08.2021 заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66591737 з примусового виконання наказу № 910/5953/17, виданого 12.08.2021 Господарським судом міста Києва, про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ПАТ «Донбасенерго» заборгованості у сумі 70274946,74 грн, судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у сумі 984000,00 грн.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанови ВП № 66591737 від 20.08.2021:

про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у сумі 7125894,67 грн;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою постановлено визначити для боржника загальну суму мінімальних витрат в розмірі 271,47 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 13.09.2021 № 14707 заборгованість в сумі 71258946,74 грн перераховано стягувачу. Виконавчий збір у розмірі 7125894,67 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 247,71 грн стягнуто та в подальшому перераховано в дохід держави.

Зазначені обставини стали підставою для прийняття постанови від 21.09.2021 ВП № 66591737 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково: скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 у справі № 910/5953/17; ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Донбасенерго» до АТ «Українська залізниця» про стягнення 70274946,74 грн.

27.01.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій просив повернути виконавчий збір у розмірі 7125984,67 грн, стягнутий за постановою державного виконавця від 20.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 66591737.

Листом від 02.02.2022 № 13069/15642-33-22/20.1 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив АТ «Українська залізниця» про відсутність підстав для повернення виконавчого збору, з огляду на те, що виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону, а постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 6651737 від 21.09.2021 в судовому порядку не оскаржена.

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням ст. 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404 "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За визначенням п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону N 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону N 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону N 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За визначенням ч. 1 ст. 27 Закону N 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону N 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що під час примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 № 910/5953/17 з боржника було стягнуто виконавчий збір у сумі 7125894,67 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону N 1404 у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З аналізу наведеної норми вбачається, що підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є два окремі випадки:

у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню;

визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону N 1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Поряд з цим, постанова про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2021 ВП № 66591737 прийнята на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону N 1404 (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

При цьому, суд враховує, що на момент прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2021 ВП № 66591737 рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі № 910/5953/17 не було скасовано постановою Верховного Суду від 08.12.2021.

Суд відхиляє доводи позивача щодо обставин, встановлених ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі № 910/5953/17 за результатами розгляду скарги позивача на дії державного виконавця, позаяк вказані обставини мають значення виключно для перегляду підстав щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 66591737.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача з заявою до Господарського суду міста Києва про визнання наказу від 12.08.2021 № 910/5953/17 таким, що не підлягає виконанню, та постановлення судом відповідної ухвали.

Встановлені у сукупності обставини свідчать про відсутність підстав, визначених ч. 7 ст. 27 Закону N 1404, для повернення стягнутого з боржника виконавчого збору.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у поверненні стягнутого виконавчого збору вчинені останнім на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом N 1404, а тому правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відсутні.

Вимога про зобов`язання вчинити дії щодо повернення на рахунок АТ «Українська залізниця» безпідставно сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 66591737 є похідною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 -78, 90, 143, 242- 246, 250, 262 КАС України суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.