Справа № 160/9086/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2023 року Справа № 160/9086/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій з урахуванням уточнень від 16.05.2023, просить:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 23.03.2022 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 він був призваний на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України. З 26.06.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , з 04.02.2023 його зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . З 20.02.2023 по 17.03.2023 був госпіталізований до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» для лікування основного діагнозу: змішаний тривожний та депресивний розлад Б41.2 та супутнього діагнозу: виразкова хвороба 12пк, хронічний гастродуоденіт, новоутворення в області шиї. З 17.03.2023 продовжив лікування амбулаторно прописаними препаратами та під оглядом лікаря психіатра. Позивач зазначає, що 24.03.2023 йому проведено хірургічне видалення новоутворення на шиї, у зв`язку з чим з 24.03.2023 проходив післяопераційне лікування. 03.04.2023 позивач звернувся через стройову частину із письмовим рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 щодо направлення його на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби в наслідок різкого погіршення стану здоров`я. Оскільки в стройовій частині вказаний рапорт не прийняли, позивач 04.04.2023 направив його до відповідача засоби поштового зв`язку, до якого доклав виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2081/2023 КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР щодо стаціонарного лікування з 20.02.2023 по 17.03.2023, медичну карта амбулаторного лікування з 21.03.2023 та тимчасовий військовий квиток. Однак, на даний час рапорт від 03.04.2023 про направлення на проходження ВЛК хоч і отриманий Військовою частиною НОМЕР_1 , однак по суті не розглянутий, будь-якого рішення уповноваженими відповідальними особами не прийнято. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення щодо направлення його на обстеження військово-лікарською комісією для встановлення ступеню придатності до військової служби після пройденого лікування протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
16.05.2023 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучена позовна зава (уточнена); докази її надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи.
16.05.2023 на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків, аналогічного змісту та складу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 прийнято до розгляду позовну заяву (уточнену) та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9086/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача письмові пояснення та докази на їх підтвердження відносно того, чи надходив до Військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача 03.04.2023 та відомості щодо дати його отримання та результатів його розгляду (за наявності).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
12.06.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2023 №40 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини з 04.02.2023 та на всі види забезпечення. З 11.05.2023 ОСОБА_1 знаходиться в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , які самовільно залишили військову частину. Відповідно до ст. 14 Статуту Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити, до наступного прямого начальника. Розглянути рапорт та надати ОСОБА_1 направлення на проведення військово-лікарської експертизи неможливо, у зв`язку з тим, що позивач незаконно відсутній на військовій службі. ОСОБА_1 має прибути до Військової частини НОМЕР_1 , відзвітуватись перед своїм безпосереднім командиром та звернутись із рапортом по команді щодо бажання отримати направлення на проведення військово-лікарської експертизи. Враховуючи викладене, командування військової частини НОМЕР_1 під час організації та проведення заходів бойової підготовки, повсякденної життєдіяльності військ суворо дотримується вимог Законів України, Статутів Збройних сил України та інших нормативно-правових актів щодо соціального та правового захисту військовослужбовців, у зв`язку з чим вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.
13.06.2023 на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, аналогічного змісту та складу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі та надано позивачеві строк для подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору.
24.07.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про виконання ухвали суду, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 продовжено розгляд справи.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 , виданого 11.05.1998 Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 31.01.2023 №389 (а.с.17), вона видана солдату ОСОБА_1 в тому, що він дійсно проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 з 26.06.2022, виконує бойове завдання в місті Бахмут.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2023 №40 відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, нижчепойменованих військовослужбовців, призваних по мобілізації військової частини НОМЕР_3 , призначених наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 01 лютого 2023 року № 30-рс, зараховано до списків особового складу військової частини з 04 лютого 2023 року і визнано такими, що з 04 лютого 2023 року прийняли справи та посади і приступили до виконання службових обов`язків, а саме (п.3.9. наказу): солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 на посаду навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону, ВОС - 101281А, ШПК.
Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2081/2023 Центр №13 КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР солдат ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 20.02.2023 по 17.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі з діагнозом: «Змішаний тривожний та депресивний розлад F41.2», супутній: «Виразкова хвороба 12пк, хронічний гастродуоденіт, новоутворення в області шиї».
03.04.2023 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом на отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією для встановлення придатності/непридатності до військової служби, до якого долучив копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2081/2023 КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, медичної карти амбулаторного лікування з 21.03.2023 та тимчасового військового квитка (а.с. 11).
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.05.2023 №326 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону визнано таким, що 11 травня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; виключено з котлового забезпечення військової частини, з грошового та речового забезпечення військової частини з 11 травня 2023 року.
Підстава: доповідь про самовільне залишення частини від 11 травня 2023 року вх.№ 7276.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його рапорту від 03.04.2023 про отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (абзац 2 частини перша статті 11 Закону №2011-XII).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2232-XI захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 цього Закону).
За змістом частини третьої статті 1 Закону № 2232-XI військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої та шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України (частина 13 статті 2 Закону № 2232-XI).
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частини 14 статті 2 Закону №2232-ХІ).
За змістом статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом абзацу 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно з частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно із пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд, зокрема, військовослужбовців та членів їхніх сімей, визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно з пунктом 1.3. глави 1 розділу І Положення №402, є: аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я; визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Судом встановлено, що станом на час виникнення спірних правовідносин позивач є військовослужбовцем, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI Положення №402.
Відповідно до пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами
Пунктом 6.4 глави 6 розділу II Положення №402 визначено, що у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
На осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - історія хвороби. Огляд військовослужбовців обов`язково проводиться хірургом, терапевтом, невропатологом, окулістом, оториноларингологом (військовослужбовців-жінок - гінекологом), а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей. Обов`язково виконуються загальні аналізи крові та сечі, ЕКГ-дослідження, флюорографічне дослідження органів грудної клітини. Потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями. Огляд вказаними лікарями військовослужбовців, направлених на ВЛК для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або у звільненні від виконання службових обов`язків, проводиться за медичними показаннями (пункт 6.8 глави 6 розділу II Положення №402).
Відповідно до пункту 6.9. глави 6 розділу II Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10. глави 6 розділу II Положення №402).
За змістом статей 12 - 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Згідно з пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Відповідно до пунктів 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Також, згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямим начальником від командира військової частини, в якій такий військовослужбовець проходить військову службу, або начальником військового лікувального закладу, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець. При цьому, наведені положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 20.02.2023 по 17.03.2023 солдат ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР.
Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2081/2023 Центр №13 позивачу був встановлений діагноз: «Змішаний тривожний та депресивний розлад F41.2» та супутній діагноз: «Виразкова хвороба 12пк, хронічний гастродуоденіт, новоутворення в області шиї».
За підписами заступника директора по медичній частині ОСОБА_2 , в.о. завідуючого центру №13 Л.П. Захарової та лікуючого лікаря ОСОБА_3 позивачу рекомендовано сертралін 50 мг (р), явка в облвійськомат (а.с. 13-14).
За твердженням позивача хірургом рекомендовано оперативне лікування новоутворення в області шиї та 24.03.2023 здійснено хірургічне видалення новоутворення на шиї (відомості з медичної картки).
Разом з цим, жодного рішення уповноваженими особами Військової частини НОМЕР_1 за наслідками розгляду рапорту позивача не прийнято, оформлення направлення на проходження ВЛК військовослужбовцем ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби відповідачем не здійснено і такі обставини не заперечуються Військовою частиною НОМЕР_1 .
При цьому, доводи відповідача у відзиві про те, що розглянути рапорт позивача про надання йому направлення на ВЛК неможливо, у зв`язку з тим, що він незаконно відсутній на військовій службі і знаходиться в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , які самовільно залишили військову частину, безпідставні, оскільки наказ від 11.05.2023 №326, що виданий на підставі доповіді про самовільне залишення військової частини від 11.05.2023 вх.№7276, прийнятий після отримання 11.04.2023 від позивача рапорту на ВЛК, тобто до виникнення обставин, про які зазначає відповідач у відзиві, тому такі обставини не могли бути підставою для не розгляду по суті отриманого рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 .
Отже, Військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено розгляду рапорту позивача.
При цьому, прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту, у тому числі, щодо надання направлення на огляд для проходження ВЛК, належить до компетенції відповідача.
Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Військової частини НОМЕР_1 про видання позивачу направлення на ВЛК для встановлення ступеня придатності до військової служби чи відмову у задоволенні вказаного рапорту позивача свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно-розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був постановити згідно відповідних законодавчих приписів.
У судовій правозастосовчій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 03.04.2023, тому з метою відновлення порушеного права слід зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 03.04.2023, поданий на ім`я начальника Військової частини НОМЕР_1 , про надання направлення на проходження військово-лікарської комісії військовослужбовцем ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дії (рішення) у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1073,60 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст.9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 03.04.2023 про надання направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеня придатності до військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 03.04.2023, поданий на ім`я начальника Військової частини НОМЕР_1 , про надання направлення на проходження військово-лікарської комісії військовослужбовцем ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова