Справа № 420/12044/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках, відкритих у банківських установах,

встановив:

Головне управління ДПС в Одеській області (далі - позивач, ГУ ДПС в Одеській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках ФОП ОСОБА_1 , відкритих у банківських установах.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням ДПС в Одеській області у відповідності до вимог ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75. 1 ст. 75, пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податковою кодексу України під 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами і доповненнями) прийнято наказ від 13.02.2023 року № 786-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )», з 15.02.2023 року тривалістю 10 діб, перевіряємий період з 01.01.2021 року - по дату закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Підставою для прийняття даного наказу слугував проведений аналіз, що свідчить про можливі порушення при проведенні розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з порушенням забезпечення подання до органів ДПС звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 протягом липня 2022 року не забезпечено подання Z- звітів.

У відповідності до даного наказу та направлень на перевірку від 16.02.2023 року № 1811/15-32-07-06 та № 1812/15-32-07-06 21.02.2023 року о 15 год. 40 хв. був здійсненний вихід співробітниками Головного управління ДПС в Одеській області, а саме головними державними інспекторами відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Орлійчуком Олександром Олександровичем та ОСОБА_2 з метою проведення фактичної перевірки магазину за адресою АДРЕСА_1 , який використовує у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 . Посадовими особами було пред`явлено службові посвідчення та надано копію наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 13.02.2023 року № 786-п та направлення на перевірку від 16.02.2023 року № 1811/15-32-07-06 та № 1812/15-32-07-06 продавцю у даному магазині гр. ОСОБА_3 (згідно повідомлення ФОП ОСОБА_1 про прийняття працівника на роботу згідно наказу № 5-К). Однак, працівником магазину ОСОБА_3 було відмовлено посадовим особам Головного управління ДПС в Одеській області у допуску до проведення фактичної перевірки. Причини недопуску у проведенні перевірки не було зазначено.

Посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт відмови від допуску до перевірки від 21.02.2023 року о 15 год. 40 хв. (зареєстрований за № 553/15-32-07-06 від 21.02.2023). ОСОБА_3 відмовилась від підпису даного акту, у зв`язку з чим було складено акт про відмову від підпису від 21.02.2023 № 554/18-32-07-06.

Арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідачем відмовлено посадовим особам Головного управління ДПС в Одеській області у допуску до проведення фактичної перевірки підприємства, призначеної згідно з наказом від 13.02.2023 року № 786-п, в силу приписів статті 94 ПК України наявні всі правові підстави для застосування арешту коштів, які перебувають на рахунках ФОП ОСОБА_1 , що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У зв`язку із зверненням до суду з адміністративним позовом, який не відповідає вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду від 29.05.2023 вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Позивач ухвалу суду виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою від 06.06.2023 провадження у справі відкрито та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.06.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

О 15 год. 40 хв. співробітниками ГУ ДПС в Одеській області було складено акт відмови від допуску до перевірки від 21.03.2023 року, який став підставою для застосування до відповідача наслідків відмови платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу у вигляді застосування до майна ФОП ОСОБА_1 умовного адміністративного арешту відповідно до приписів ст. 94 ПК України.

ГУ ДПС в Одеській області повинен був звернутися до суду першої інстанції із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 22.02.2023 р. до 15 год. 40 хв.

Натомість, позивач встановлений у законодавстві строк звернення пропустив, а відповідна заява надійшла до суду першої інстанції лише 22.02.2023 року о 15:57 год.

Одеським окружним адміністративним судом було прийнято рішення щодо залишення заяви ГУ ДПС в Одеській області без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на подання заяви.

Рішення суду про застосування адміністративного арешту майна платника податків має передувати зверненню податкового органу до суду з вимогами про застосування арешту коштів, а підстави, визначені п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України (далі ПК України), є передумовою саме для застосування адміністративного арешту майна платника податків на підставі рішення контролюючого органу.

Не дивлячись на це у своїй позовній заяві ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що виникнення підстав, визначених п. 94.2 та ст. 94 ПК України тягнуть за собою наслідки у вигляді накладення арешту саме на кошти платника податків.

Таке твердження жодним чином не відповідає дійсності, оскільки законодавство України розмежовує поняття «арешту майна» та «арешту коштів».

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, який зазначив: «Незважаючи на те, що кошти також є складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, при цьому наявні особливості та різниця у виникненні підстав для вчинення відповідних дій, пов`язаних зі встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту відрізняються за процедурою застосування: або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). У зв`язку з цим, існує різна правова природа виникнення та регулювання таких предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах».

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27.11.2018 р. у справі №813/1080/18, від 20.11.2018 р. у справах №813/929/18 та №825/1722/18, від 06.11.2018 р. у справі №813/905/18.

Відтак, застосування у даному випадку положень ст. 94 ПК України є помилковим, оскільки визначенні у вищезгаданій статті підстави не стосуються накладення арешту на кошти платника податків. Знову ж таки, аналізуючи практику Верховного Суду можна дійти до висновку стосовно того, що ототожнення вищезгаданих понять є помилковим.

Окрім того, процедура накладення арешту коштів на рахунок платника податків передбачена у п. 3 розд. ІІ Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.07.2017 р. №632 передбачає, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Наявність самого лише факту не допуску працівників податкової служби до здійснення перевірки не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області, оскільки останні жодним чином не підтвердили взагалі законність заявлених вимог шляхом встановлення усього масиву майна відповідача та визначення факту того, що його балансова вартість є меншою від суми податкового боргу платника податків.

Крім того, всупереч нормам статей 80, 81 ПК України, працівниками ГУ ДПС в Одеській області жодних з перелічених вище документів працівнику, який на момент її проведення знаходився на своєму робочому місці вручено не було.

На вимогу працівника, який намагався дізнатися підстави проведення перевірки було пред`явлено лише копію наказу № 786-п від 13.02.2023 року.

Тобто, аналізуючи приписи статей 80, 81 ПК України можна дійти до висновку про те, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за умови пред`явлення направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Жодного з перелічених вище документів працівниками податкового органу надано не було, а отже у діях посадових осіб ГУ ДПС в Одеській області вбачається явне порушення вимог, які ставляться до процедури проведення фактичної перевірки у ст. 80 ПК України.

Отже, у відповідача були наявні усі підстави для недопущення посадових осіб ГУ ДПС в Одеській області до проведення фактичної перевірки.

У зв`язку з чим і відсутні підстави для накладення на майно ФОП ОСОБА_1 умовного адміністративного арешту на підставі приписів ст. 94 ПК України, оскільки недопущення працівників податкового органу було здійснено цілком законно та обґрунтовано.

Наразі відсутні підстави для задоволення позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області у зв`язку з наявністю ухвали про залишення заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків без розгляду від 22.02.2023 року у справі № 420/3654/23, наявністю співвідношення понять «арешту майна» та «арешту коштів», а також порушенням контролюючим органів низки процедурних вимог до проведення відповідної перевірки.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, Головним управлінням ДПС в Одеській області у відповідності до вимог ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75. 1 ст. 75, пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України під 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами і доповненнями), у зв`язку з наявною додатковою інформацією, отриманою в рамках проведеного, аналізу, що свідчить про можливі порушення при проведенні розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з порушенням забезпечення подання до органів ДПС звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, прийнято наказ від 13.02.2023 року № 786-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )», з 15.02.2023 року тривалістю 10 діб.

На підставі даного наказу та направлень на перевірку від 16.02.2023 № 1811/15-32-07-06 та № 1812/15-32-07-06 21.02.2023 року о 15 год. 40 хв. співробітниками Головного управління ДПС в Одеській області, а саме головними державними інспекторами відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Орлійчуком Олександром Олександровичем та ОСОБА_2 здійснено вихід з метою проведення фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_1 , який використовується у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Посадовими особами пред`явлено службові посвідчення, надано копію наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 13.02.2023 року № 786-п та направлення на перевірку від 16.02.2023 року № 1811/15-32-07-06 та № 1812/15-32-07-06 продавцю у даному магазині гр. ОСОБА_3 .

Працівник магазину ОСОБА_3 відмовилася від підписання направлення на проведення фактичної перевірки та отримання копії наказу, про що складено акт № 552/15-32-07-06 від 21.02.2023.

Працівником магазину ОСОБА_3 відмовлено посадовим особам Головного управління ДПС в Одеській області у допуску до проведення фактичної перевірки.

Посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт відмови від допуску до перевірки від 21.02.2023 року о 15 год. 40 хв. (зареєстрований за № 553/15-32-07-06 від 21.02.2023).

ОСОБА_3 відмовилась від підпису даного акту, у зв`язку з чим складено акт про відмову від підпису від 21.02.2023 № 554/18-32-07-06.

22.02.2023 о 15.57 год. до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління ДПС в Одеській області, в якій заявник просив суд підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 згідно рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 22.02.2023 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 у справі № 420/3654/23 заяву Головного управління ДПС в Одеській області про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 12.05.2023 у справі № 420/3654/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишено без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 - залишено без змін.

У зв`язку з відмовою відповідача посадовим особам Головного управління ДПС в Одеській області у допуску до проведення фактичної перевірки підприємства, призначеної згідно з наказом від 13.02.2023 року № 786-п, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 Податкового кодексу України.

Згідно з абзацом 1 пункту 75.1 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України визначено порядок проведення фактичної перевірки, а саме:

- фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1);

- фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2);

- допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5);

- фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7);

- порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 80.10).

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з абзацом 2 пункту 81.3 статті 81 Податкового кодексу України керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Суд зазначає, що встановлені Главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами (в розумінні Податкового кодексу України) в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 73, 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактична перевірка суб`єкта господарювання може бути проведена при дотриманні таких умов, як наявність підстав для проведення фактичної перевірки та пред`явлення посадовими особами податкового органу необхідного пакету документів.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Відповідно до п. 86.5 ст. 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови.

Згідно з п. 86.6 ст. 86 Податкового кодексу України, відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

Доводи відповідача щодо проведення процедури проведення є необґрунтованими, оскільки посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області пред`явлено службові посвідчення, надано копію наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 13.02.2023 року № 786-п та направлення на перевірку від 16.02.2023 року № 1811/15-32-07-06 та № 1812/15-32-07-06 продавцю у ОСОБА_3 , однак остання відмовилася від підписання направлення на проведення фактичної перевірки та отримання копії наказу, про що складено акт № 552/15-32-07-06 від 21.02.2023.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Таким чином, положеннями податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

При цьому, не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відтак, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Судом встановлено, що відповідач відмовився від проведення фактичної перевірки та допуску посадових осіб контролюючого органу.

Правовий аналіз положень статті 94 Податкового кодексу України свідчить про те, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Непідтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Таким чином, посилання відповідача на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 у справі № 420/3654/23 про залишення заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків без розгляду є необґрунтованими.

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Враховуючи наведені законодавчі норми та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо накладення арешту на кошти платника податків.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках, відкритих у банківських установах задовольнити.

Накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відкритих у банківських установах.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний