Справа № 160/12101/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
01.06.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року, з 25.12.2006 року по 28.12.2006 року, з 29.12.2011 року по 25.12.2012 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію починаючи із дати звернення, а саме - з 04.05.2023 року.
В мотивування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач мала необхідний стаж роботи на посаді за Списком № 2 та досягла віку 53 роки, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а отже відповідає всім вимогам законодавства щодо виходу на пенсію на пільгових умовах. Натомість відповідач, при наявності двох одночасно діючих законів, які регулюють однакові правовідносини, але містять для позивача різні правила призначення пенсії за Списком № 2 стосовно параметру вікового цензу, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії замість застосування підходу, який найбільш сприятливий для заявника (позивача), застосував менш сприятливе право та порушив легітимні очікування позивача чим також порушив принципи верховенства права та норми Конституції України. На думку позивача, вона має право на пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
17.07.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзиви де зазначила, що відповідачі не подали будь - яких доказів на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзивах на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 року зазначена вище справа розподілена та 02.06.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Кутинської Вікторії Сергіївни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.05.2023 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою з питання призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала відповідні документи. На момент звернення позивачу виповнилось 53 роки.
Разом із заявою про призначення пенсії позивачем надавалися довідки, які уточнюють особливо шкідливі та особливо важкі умови праці, зайнятість яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, наданих підприємством ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» та ПРАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ».
Заява про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відпрацьовувалась по принципу єдина черга та автоматизованим шляхом потрапила на відпрацювання до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.05.2023 року № 02 позивачу надано відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з недостатністю пенсійного віку - 55 років. Вік позивача становить 53 роки. Страховий стаж позивача становить 37 років 2 місяця 2 дні. Пільговий стаж позивача становить 25 років 7 місяців 4 дні. До пільгового стажу роботи не враховано періоди роботи позивача з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року, з 25.12.2006 року по 28.12.2006 року, з 29.12.2011 року по 25.12.2012 року, оскільки відсутня атестація робочих місць на посадах, на яких працював позивач в спірні періоди роботи.

Не погоджуючись з прийняттям відповідачем-1 спірного рішення та такими діями відповідачів позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, народжених до 31 березня 1969 року - після досягнення 54 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року за результатами апеляційного розгляду зразкової справи № 360/3611/20, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як встановлено судом, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивач досягла необхідного визначеного пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, що не заперечується відповідачами у відзивах.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачу ПФУ не застосувало підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахувало висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Також суд зазначає, що відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 містить наступні записи:

- навчання у СПТУ № 4 м. Дніпродзержинська у період з 01.09.1985 року по 14.07.1988 року за спеціальністю машиніст кранів по управлінню самохідними, козловими, мостовими кранами 3 розряду;

- 05.08.1988 року - прийнята на роботу на Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського у копровий цех на посаду машиніста крану металургійного виробництва 3 розряду;

- 01.04.1993 року - переведена в конвертерний цех на посаду машиніста крану металургійного виробництва шихтового відділення 4 розряду;

робоче місце атестовано;

- 02.03.2010 року переведена на посаду машиніста крану металургійного виробництва 5 розряду:

- відкрите акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» з 23.05.2011 року перейменовано у публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»;

робоче місце атестовано по списку № 2;

- публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» з 25.01.2017 року перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат»;

робоче місце атестовано за списком № 2;

- 02.08.2021 року - звільнена у зв`язку із переведенням до ПРАТ «ДКХЗ»;

- 03.08.2021 року - прийнята на роботу на ПРАТ «ДКХЗ» у конвертерний цех, підготовка виробництва на посаду машиніста крану металургійного виробництва 5 розряду за переведенням з ПАТ «ДМК»;

робоче місце атестовано за списком № 2;

- приватне-акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» з 11.02.2022 перейменовано у приватне акціонерне товариство «КАМЕТ-СТАЛЬ».

Вказані дані підтверджені довідками ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» № 023-555 від 24.04.2023 року за період роботи з 01.04.1993 року по 10.03.1994 року, № 023-554 від 24.04.2023 року за період роботи з 11.03.1994 року по 15.01.2003 року, № 023-553 від 24.04.2023 року за період роботи з 16.01.2003 року по 02.08.2016 року, № 023-552 від 24.04.2023 року за період роботи з 03.08.2016 року по 02.08.2021 року та ПРАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» № 143-319 від 19.04.2023 року за період роботи з 03.08.2021 року по 31.01.2023 року.

Відповідно до уточнюючої довідки № 023-555 від 24.04.2023 року позивач працювала повний робочий день в публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в конвертерному цеху у період з 01.04.1993 року по 10.03.1994 року у виробництві сталі на посаді машиніст крана металургійного виробництва, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ: 2а код КП: 2040200а - 13792 у відповідності до Постанови КМ СРСР № 10 від 26.01.1991 року. Додаткова інформація: постанова «Про атестацію робочих місць за умовами праці» № 813 від 20.10.1994 року. Відповідно до уточнюючої довідки № 023-554 від 24.04.2023 року позивач працювала повний робочий день в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в конвертерному цеху у період з 11.03.1994 року по 15.01.2003 року у виробництві сталі на посаді машиніст крана металургійного виробництва, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ: 2а код КП: 2040200а - 13792 у відповідності до Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року. Додаткова інформація: постанова «Про атестацію робочих місць за умовами праці» № 813 від 20.10.1994 року, № 1269 від 25.12.2001 року. Листи Головного держексперта області за умовами праці № 14/1-121 від 26.10.1999 року, № 14/1-261 від 27.12.2000 року про продовження строку дії постанови № 813 від 20.10.1994 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 31.12.2001 року.

Відповідно до уточнюючої довідки № 023-553 від 24.04.2023 року позивач працювала повний робочий день в публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в конвертерному цеху у період з 16.01.2003 року по 02.08.2016 року у виробництві сталі на посаді машиніст крана металургійного виробництва, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ: 2а код КП: 3.2а у відповідності до Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Додаткова інформація: постанова «Про атестацію робочих місць за умовами праці» № 1269 від 25.12.2001 року, № 992 від 29.12.2006 року. Лист Головного держексперта області за умовами праці № 003/07-1-406 від 29.11.2011 року про продовження строку дії постанови № 992 від 29.12.2006 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 29.12.2012 року. Постанова «Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників конвертерного цеху» № 658 від 26.12.2012 року.

Відповідно до уточнюючої довідки № 023-552 від 24.04.2023 року позивач працювала повний робочий день в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в конвертерному цеху у період з 03.08.2016 року по 02.08.2021 року у виробництві сталі на посаді машиніст крана металургійного виробництва, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ: 2 код КП: - у відповідності до Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року. Додаткова інформація: робочі місця атестовані в постанові по комбінату «Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників конвертерного цеху» № 658 від 26.12.2012 року, № 24 від 26.12.2017 року.

Відповідно до уточнюючої довідки № 143-319 від 19.04.2023 року позивач працювала повний робочий день в приватному акціонерному товаристві «КАМЕТ-СТАЛЬ» в конвертерному цеху у період з 03.08.2021 року по 31.01.2023 року у виробництві сталі на посаді машиніст крана металургійного виробництва, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ: 2 код КП: - у відповідності до Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року. Додаткова інформація: робочі місця атестовані в спільній Постанові по підприємству «Про підтвердження пільг та компенсацій за роботу із шкідливими (особливо шкідливими) та важкими (особливо важкими) умовами праці за результатами атестації робочих місць за умовами праці працівників конвертерного цеху металургійного виробництва ПРАт «ДКХЗ» № ЗМВ від 03.08.2021 року.

Отже, робочі місця позивача протягом її трудової діяльності були атестовані за Списком № 2. Окрім того, відповідно до трудової книжки, позивач працювала на посадах, які віднесені до Списку № 2.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до пункту 20 зазначеного Порядку для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердженням трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Атестація робочих місць здійснюється на підцриємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання, згідно з Порядком № 442 та розробленими на виконання Постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. № 442 пенсії за віком на пільгових умовах призначаються за результатами атестації робочих місць, яка також надає інші пільги і компенсації, передбачені законодавством, а саме, надбавка за роботу в зазначених умовах, право на скорочений робочий день, додаткову відпустку й одержання лікувально-профілактичного лікування. Атестація повинна проводитися на підприємстві не рідше одного разу на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Контроль за проведенням атестації, правильністю застосування Списків покладено на Держпраці.

Отже, своєчасність та проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівника і не може обмежувати його право на отримання пенсії.

Наказом Міністерства праці і соціальної політики України «Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках» від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.

Згідно пункту 1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 01.12.1990 року № 357 (що діяло в спірний період) державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливими і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 02 від 12.05.2023 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку №2, яким відмовлено в призначенні пільгової пенсії за Списком №2 ОСОБА_1 у зв`язку з недосягненням нею необхідного пенсійного віку є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, у даному випадку слід зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 04.05.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року, з 25.12.2006 року по 28.12.2006 року, з 29.12.2011 року по 25.12.2012 року, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.

Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. При цьому позивач подавав заяву та документи про призначення пенсії саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і саме це управління не прийняло до уваги надані позивачем документи, що підтверджують стаж позивача, також при призначенні пенсії позивач буде перебувати на обліку в даному управлінні, яке в подальшому буде нараховувати та виплачувати йому пенсію.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повинно відповідати за цими вимогами.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 24.05.2023 року.

Враховуючи те, що підставою звернення до суду стало протиправне рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 02 від 12.05.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії за віком від 04.05.2023 року за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 20.10.1999 року по 24.12.2001 року, з 25.12.2006 року по 28.12.2006 року, з 29.12.2011 року по 25.12.2012 року, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник