Справа № 580/3313/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року справа № 580/3313/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.11.2020, яким скасовано рішення від 07.05.2018 про набуття позивачем громадянства України на підставі ч.1 ст.8 Закону України Про громадянство України;

зобов`язати відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

Позов мотивований тим, що позивач вчинив усі дії для виходу із громадянства російської федерації, зокрема направив у консульство російської федерації заяву за встановленою формою про вихід із громадянства. Не отримавши жодного рішення, позивач неодноразово звертався із запитами у консульство російської федерації про надання інформації щодо розгляду заяви. Однак, жодної відповіді надані не були. У зв`язку із викладеним, позивач стверджує, що вчинив усі дії для припинення громадянства російської федерації, однак з незалежних від нього причин не отримав відповідного рішення про припинення громадянства.

Ухвалою від 16.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановив відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

31.05.2023 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказував, що підставою для прийняття спірного рішення є те, що позивачем не виконано подане відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства відсутні.

04.07.2023 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що умовою відліку дворічного строку для подання документів про припинення іноземного громадянства є подання особою, яка набула громадянство України зобов`язання припинити іноземне громадянство, тобто письмово оформленої заяви іноземця. У зв`язку із цим, 14.04.2020 ним засобами поштового зв`язку (Укрпошта) надіслано до консульства російської федерації в Україні заяву із відповідною анкетою про вихід із громадянства російської федерації. Оскільки жодної відповіді на його звернення не отримано, 23.07.2020 та 17.04.2021 ним направлено до консульства російської федерації в Україні засобами електронного зв`язку (gmail) заяви про надання інформації щодо розгляду заяви про вихід із громадянства рф. Однак, і на вказані звернення жодної відповіді не отримано. Таким чином, позивач вважає, що ним вчинені конкретні дії, направлені на вихід із громадянства рф, а тому неотримання документа про припинення іноземного громадянства відбулось з незалежних від позивача причин.

Крім того, позивачем зазначено, що під час прийняття спірного рішення відповідачем було порушено принцип правової визначеності, не було дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Згідно з довідкою за підписом начальника УДМС України в Черкаській області від 07.05.2018 №301/18, ОСОБА_1 набув громадянства України за територіальним походженням на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

13.11.2020 головний спеціаліст сектору з питань громадянства відділу з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції УДМС України в Черкаській області О. Панченко підготувала подання відповідно до якого позивач не виконав подане відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

У зв`язку з цим, УДМС України в Черкаській області 13.11.2020 прийнято рішення про скасування рішення від 05.05.2018 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він не виконав подане відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

21.04.2023 позивач звернувся до відповідача із декларацією про відмову від іноземного громадянства, в якій зазначив, що 14.04.2020 подав клопотання про вихід громадянства російської федерації, проте не отримав документа про припинення громадянства цієї держави.

У зв`язку із цим, позивач зазначив, що зобов`язується повернути паспорт громадянина рф до уповноважених органів цієї держави, не користуватись правами громадянина рф і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством.

За наслідками розгляду цієї декларації УДМС України в Черкаській області листом від 27.04.2023 повідомило позивача, що надіслана декларація про відмову від іноземного громадянства не може бути прийнята після скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Не погоджуючись із цими рішеннями, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України Про громадянство від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ (далі - Закон №2235-ІІІ).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2235-ІІІ передбачено, що документами, що підтверджують громадянство України, є тимчасове посвідчення громадянина України.

Порядок набуття громадянства України за територіальним походженням визначений ст.8 Закону №2235-ІІІ.

Так, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Згідно з абз.12 ч.1 ст.1 Закону №2235-ІІІ зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

При цьому, на підставі ч.1 ст.21 Закону №2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Отже, умовою відліку дворічного строку для подання документів про припинення іноземного громадянства є подання особою, яка набула громадянство України зобов`язання припинити іноземне громадянство, тобто письмово оформленої заяви іноземця.

Суд враховує, що передумовою застосування ч.1 ст.21 Закону №2235-ІІІ для прийняття рішення про скасування набуття громадянства України є невиконання іноземцем зобов`язання, взятого у зобов`язанні припинити іноземне громадянство.

Як установлено судом, повивач на виконання вимог Закону №2235-ІІІ вчиняв дії щодо припинення іноземного громадянство.

Так, суд встановив, що 14.04.2020 позивачем засобами поштового зв`язку (поштовий конверт із відтиском календарного штампу 14.04.2020) надіслано до консульства російської федерації в Україні заяву із відповідною анкетою, за формою відповідно до додатку 4 до Положення про порядок розгляду питань громадянства рф.

У заяві позивач просив дозволити вихід із громадянства російської федерації у загальному порядку у зв`язку з проживанням тривалий час на території України та відсутність планів повернення у рф.

Отже, позивачем вчинені конкретні дії, направлені на вихід із громадянства рф.

Суд для вирішення спору враховує висновки Верховного Суду у постанові від 30 червня 2022 року у справі №280/7910/20 відповідно до яких особа не була позбавлена можливості здійснити процедуру виходу з громадянства Російської Федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства так і декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства Російської Федерації в Україні поштою або через представника.

Відтак, обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення із клопотанням такої особи до уповноваженого органу держави її громадянства, в даному випадку російської федерації.

Суд зазначає, що відповідно до абз.13 ст.1 Закону №2235-ІІІ (у редакції станом на час прийняття спірного рішення) незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Таким чином, оскільки позивачем були вчинені дії, направлені на вихід із громадянства рф, зокрема, направлення поштою відповідної заяви за встановленою формою, невидача позивачу документа про припинення іноземного громадянства, на переконання суду, відбулось з незалежних від позивача причин.

Крім того, відповідачем не надано доказів подання позивачем письмово оформленої заяви щодо зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Суд також наголошує, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 позивач народився у м. Дніпропетровськ.

Мати позивача ОСОБА_2 є громадянкою України та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач з 2018 року проживає в Україні. Після повномасштабного вторгнення рф позивач приймає активну участь у волонтерському русі на підтримку Збройних Сил України.

Так, 28.07.2023 начальником Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки видано ОСОБА_1 подяку за активну громадянську позицію, самовідданість, вагомий внесок у підтримку військовослужбовців, розвиток волонтерського руху та активну благодійну діяльність.

Також, за вагомий внесок у підтримку військовослужбовців та розвиток волонтерського руху позивача надано подяка та позитивна характеристика від Благодійного фонду «Другий фронт Черкаси», а також подяка від Громадського формування з охорони громадського порядку і Державного кордону «Батальйон територіального захисту «Придніпров`я».

Суд зазначає, що право на законне проживання в Україні охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з положеннями статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтями 8-10 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом.

Натомість, оскаржуване рішення про скасування набуття громадянства України було прийнято за відсутності визначеної Законом України «Про громадянство України» підстави для його прийняття, що свідчить про втручання у гарантоване статтею 8 Конвенції право.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача від 13.11.2020, яким скасовано рішення від 07.05.2018 про набуття позивачем громадянства України на підставі ч.1 ст.8 Закону України Про громадянство України є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства російської федерації, суд зазначає таке.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.145 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 року у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом».

Суд зазначає, що ст.8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Як установлено судом, позивач виконав обов`язок відмитись від іноземного громадянства, але з незалежних від нього причин не отримав документ про вихід з громадянства рф.

Крім того, у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан, а також розірвано дипломатичні відносини з російською федерацією, консульський прийом громадян рф зупинений, що унеможливлює звернення позивача до уповноваженого органу рф для отримання рішення про вихід із громадянства рф.

Оскільки у такому випадку, законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Черкаській області від 13.11.2020, яким скасовано рішення від 07.05.2018 про набуття ОСОБА_1 громадянства України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, б-р Шевченка, буд.117, ) прийняти у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, б-р Шевченка, буд.117, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ