Справа № 240/15022/23
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Житомир справа № 240/15022/23

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 24.02.2021 № Ф-218-17 на суму 37788, 74 грн та здійснити коригування індивідуальної картки платника податків ОСОБА_1 , шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску, нарахованого відповідно до оспорюваної вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 № Ф-218-17 є протиправною та такою, що прийнята всупереч приписів чинного законодавства України, так як позивач з моменту реєстрації фактично не здійснював підприємницьку діяльність. Крім того, позивач вказав, що періодично з 2017 року по 2020 року він був працевлаштованим, а тому, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", звільняється від сплати єдиного внеску, оскільки сплату єдиного внеску у такому випадку проводив його роботодавець.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 вжито заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №67131785 з примусового виконання виконавчого документа - вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області № Ф-218-17 У від 24 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 37788,74 гривень - до набранням законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 240/150122/23.

Від представника Головного управління ДПС у Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує, з підстав необґрунтованості позовної заяви, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що згідно з реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем позивачем 09.07.2007 було здійснено державну реєстрацію, як фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування.

Відповідно до інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» обліковується недоїмка на суму 37788,74 грн, яка виникла за рахунок нарахувань: за 2017 рік на суму 8448,00 грн по терміну сплати 09.02.2018; за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.04.2018; за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.07.2018; за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018; за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 21.01.2019; за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.04.2019; за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18грн по терміну сплати 19.07.2019; за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 21.10.2019; за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 20.01.2020.

Відповідач стверджує, що враховуючи зміни до Закону №2464-VI, внесені Законами України від 17.03.2020 №533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» та від 13.05.2020 №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», в частині звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за березень, квітень та травень 2020 року фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, ФОП ОСОБА_1 централізовано нараховано єдиного внеску: за січень - лютий 2020 року на суму 2078,12 грн по терміну сплати 21.04.2020; за червень 2020 року на суму 1039,06 грн по терміну сплати 20.07.2020; за липень - вересень 2020 року на суму 3178,12 грн по терміну сплати 19.10.2020; за жовтень - листопад 2020 року на суму 2200,00 грн по терміну сплати 19.01.2021. Таким чином, за ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальну суму 37788,74 грн. Тому відповідно до наявної заборгованості йому була правомірно сформована і надіслана вимога про сплату боргу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Встановлено, що позивачем 09.07.2007 було здійснено державну реєстрацію, як фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/ суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 25.05.2023, що містяться в матеріалах справи, вбачається що позивач перебував у трудових відносинах з Відділом освіти, охорони здоров"я культури та спорту Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області та Олііївською сільською радою Житомирського району Житомирської області. Зокрема, роботодавцем позивача було сплачено єдиний соціальний внесок:

- за 4 квартал 2017 року сплачено 1224,27 грн;

- за 1 квартал 2018 року сплачено 2177,06 грн;

- за 2 квартал 2018 року сплачено 345,15 грн;

- за 4 квартал 2018 року сплачено 1400,21 грн;

- за 1 квартал 2019 року сплачено 2475,61 грн;

- за 2 квартал 2019 року сплачено 652,19 грн;

- за 4 квартал 2019 року сплачено 2090,42 грн;

- за 1 квартал 2020 року сплачено 2833,91 грн;

- за 2 квартал 2020 року сплачено 373,18 грн;

- за 4 квартал 2020 року сплачено 2420,71 грн.

24 лютого 2021 року Головне управління ДПС у Житомирській області, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, сформувало позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-218-17 з єдиного соціального внеску на загальну суму 37788,74 грн.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

По суті це зведений внесок за різними видами страхування.

Метою запровадження ЄСВ є необхідність консолідації діяльності фондів в частині розподілу внесків на соціальне та пенсійне страхування.

Цей платіж замінив собою чотири окремих нарахування, які нараховували та утримували на фонд оплати праці працюючих, а саме до Пенсійного фонду, до фондів страхування на випадок безробіття, до фонду із тимчасової втрати працездатності, до фонду від нещасних випадків на виробництві.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону N 2464-VI).

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464, що набрали чинності з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями (в т.ч. які перебувають на спрощеній системі оподаткування). Так, з 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), окрім звільнених ст. 4 Закону категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, тобто змінено період (рік на квартал). Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України (ДПС України), поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Наведене правове регулювання беззаперечно свідчить на користь висновку, що визнання особи платником єдиного внеску пов`язане з фактом її реєстрації як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 14.1.226 статті 14 Податкового Кодексу України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, положеннями Закону №2464-VI відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи - підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зв`язку з викладеним суд касаційної інстанції у згаданій постанові сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах Державної податкової служби і зареєстровані як фізичні особи підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, як підкреслив Верховний Суд, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2017 - 2020 років перебував у трудових відносинах з Відділом освіти, охорони здоров"я культури та спорту Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області та Олііївською сільською радою Житомирського району Житомирської області. Зокрема, роботодавцем позивача було сплачено єдиний соціальний внесок лише за такі періоди та у розмірах: за 4 квартал 2017 року сплачено 1224,27 грн; за 1 квартал 2018 року сплачено 2177,06 грн; за 2 квартал 2018 року сплачено 345,15 грн; за 4 квартал 2018 року сплачено 1400,21 грн; за 1 квартал 2019 року сплачено 2475,61 грн; за 2 квартал 2019 року сплачено 652,19 грн; за 4 квартал 2019 року сплачено 2090,42 грн; за 1 квартал 2020 року сплачено 2833,91 грн; за 2 квартал 2020 року сплачено 373,18 грн; за 4 квартал 2020 року сплачено 2420,71 грн.

Водночас, відповідно до інтегрованої картки позивача обліковується недоїмка на суму 37788,74 грн, яка виникла за рахунок нарахувань: за 2017 рік на суму 8448,00 грн по терміну сплати 09.02.2018; за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.04.2018; за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.07.2018; за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018; за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 21.01.2019; за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.04.2019; за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18грн по терміну сплати 19.07.2019; за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 21.10.2019; за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 20.01.2020; за січень- лютий 2020 на суму 2078,12 грн по терміну сплати 21.04.2020; за червень 2020 року на суму 1039,06 грн по терміну сплати 20.07.2020; за липень - вересень 2020 року на суму 3178,12 грн по терміну сплати 19.10.2020; за жовтень - листопад 2020 року на суму 2200,00 грн по терміну сплати 19.01.2021.

Із зазначеного вбачається, що у період з 2017 року по 2020 року, тобто за період нарахування недоїмки з ЄСВ, яка є предметом даного спору, мінімальну суму страхового внеску роботодавцем позивача було сплачено лише у січні- лютому 2020 року та у жовтні - листопаді 2020 року. У інші періоди мінімального страхового внеску у повному обсязі сплачено не було.

Відтак, з метою уникнення подвійного оподаткування доходів позивача, що є непереборним тягарем щодо сплати позивачем податків до бюджету та призводить до подвійного оподаткування доходів платника податків, суд вважає за необхідне зменшити заборгованість по ЄСВ позивача за спірний період з урахуванням сплаченого роботодавцем позивача страхового внеску.

Зокрема, за 2017 рік 8448,00 грн -1224,27 грн = 7223,73 грн;

за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн - 2177,06 грн = 280,12 грн;

за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн - 345,15 грн = 2112,03 грн;

за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн - 1400,21 грн = 1056,97 грн;

за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн - 2475,61 грн = 278,57 грн;

за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18грн - 652,19 грн = 2101,99 грн;

за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн - 2090,42 грн = 663,76 грн;

за червень 2020 року на суму 1039,06 грн - 373,18 грн = 665,88 грн;

А також, як вже зазначалося вище, за січень- лютий 2020 року на 2078,12 грн та за жовтень - листопад 2020 року на 2200,00 грн.

На підставі викладеного вище, суд прийшов висновку, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області протиправно нараховано позивачу недоїмку з ЄСВ у сумі 18661,17 грн.

Крім того, посилаючись на ухвалу Великої Палати Конституційного Суду України від 13.04.2021 у справі №1-302/2019 (7130/19) про закриття конституційного провадження, позивач зазначає, що Велика Палата Конституційного Суду України зробила висновок, що Законом України від 13.05.2020 №592-ІХ скасовано обов`язок фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку та звітності), осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та членів фермерського господарства сплачувати мінімальний розмір єдиного соціального внеску за місяці, у яких не було отримано доходу (прибутку).

Разом з тим, Закон України від 13.05.2020 №592-ІХ набрав чинності з 01.01.2021. Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-231894-51 від 26.02.2021, згідно з якою позивачу визначено грошове зобов`язання з єдиного соціального внеску за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, відтак, впродовж цих календарних років, підлягають застосуванню положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Разом з тим, згідно з пунктом 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року №5 інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу.

За змістом пункту 1 розділу II зазначеного Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Згідно з пунктами 4-5 розділу І Порядку відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 №816/2042/16.

Враховуючи наведені норми, суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення нарахування єдиного соціального внеску в сумі 18661,17 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог сплачений позивачем судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорційно в сумі 530,17 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, ЄДРПОУ ВП: 44096781) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 № Ф-218-17 в частині нарахування ФОП ОСОБА_1 недоїмки в сумі 18661,17 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 , шляхом виключення нарахування єдиного соціального внеску в сумі 18661,17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 530,17 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко