Справа № 160/20831/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Осуховської Ж.С.,
позивача: ОСОБА_1 ,
28.12.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якому позивач просить суд:
- визнати наказ №92 від 27.03.2020 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 таким, що втратив юридичну силу (став нікчемним), протиправним і скасувати його;
- поновити на військовій службі позивача на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді;
- у разі поновлення на військовій службі позивача вирішити питання щодо виплати позивачу матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення;
- період (вимушеного прогулу позивача з 28.03.2020 по день коли суд остаточно вирішить спір по суті) зарахувати позивачу до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання;
- стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_2 , (що зареєстрована і знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), суму середнього заробітку (грошового забезпечення) на користь позивача за вимушений прогул за місцем проходження публічної служби позивача за період з 28.03.2020 по час коли суд остаточно винесе рішення у цій справі, з обов`язковою індексацією і сплатою до бюджету єдиного податку на соціальне страхування з нарахованих сум, з урахуванням нарахованих виплат і не сплачених позивачу, за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі №160/1566/20 від 23.03.2021. Сума за час вимушеного прогулу, станом на 17.12.2022 складає 395890,95 грн.
В адміністративному позові позивач посилається на ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Також, посилається на п. 242 Указу Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», яким зазначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Також, позивач зазначає, що пунктом 231 Указу Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» зазначено, що у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач не виконав жодної вимоги зазначеного Указу Президента України, що стало підставою для звернення позивача до суду із цим адміністративним позовом.
Разом з адміністративним позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:
- зупинити дію наказу №92 від 27.03.2020 (по стройовій частині) відповідача командира Військової частини НОМЕР_2 про виключення заявника (позивача) зі списків особового складу на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_2 до закінчення розгляду даної адміністративної справи;
- зобов`язати керівника Центрально-міського територіального центру комплектування і соціальної підтримки в м. Кривий Ріг повернути особову справу офіцера ЗСУ (два примірника) капітана ЗСУ ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), оскільки особова справа офіцера ЗСУ капітана ОСОБА_1 не містить в собі жодного дійсного юридичного документа, яким би було підтверджене законне звільнення заявника (позивача) з військової служби, та інших зазначених у заяві документів для призначення військової пенсії заявника (позивача) та іншого.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 та Центрально-Міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області надати суду в строк до 23.05.2023: належним чином засвідчену копію довідки про грошове забезпечення позивача, з урахуванням індексації, на день виключення зі списків особового складу позивача; належним чином засвідчену копію довідки про середньоденний заробіток позивача, розраховану згідно з вимогами постанови КМУ від 08.902.1995 №100.
Командувач військ Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_4 ) своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався.
22.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №6474/23ел), у якій останній заперечує проти тверджень, викладених відповідачем у відзиві останнього на адміністративний позов, та підтримує доводи, викладені позивачем в адміністративному позові. Разом з тим, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
22.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Військової частини НОМЕР_2 на виконання ухвали суду від 04.04.2023 надійшли витребувані додаткові докази у справі.
У судовому засіданні, призначеному на 06.07.2023, позивач підтримав позовні вимоги з причин, викладених останнім в адміністративному позові та відповіді на відзив, просив суд адміністративний позов задовольнити повністю.
Представник відповідача-1 у судове засідання, призначене на 06.07.2023, не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі з причин здійснення заходів, пов`язаних із захистом Батьківщини у Донецькій області. У попередніх судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог з причин, викладених у відзиві на адміністративний позов та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
Представник відповідача-2 у судове засідання, призначене на 06.07.2023, не з`явився, незважаючи на належне повідомлення про час, місце і дату судового засідання, клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надходило.
Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 29.04.2015 ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних Сил України.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №458 від 07.06.2015 позивач призначений на посаду помічника начальника бронетанкової служби технічної частини військової частини (далі в/ч) НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 , що підпорядковується в/ч НОМЕР_4 ).
На підставі наказу командира в/ч пп НОМЕР_6 з 07.06.2015 позивач зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та вважається таким, що з 07.06.2015 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
З 19.09.2015 по 24.10.2016 ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької і Луганської областей.
Також, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_7 .
29.06.2016 між ОСОБА_1 і Командувачем військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було укладено контракт (на шість місяців) про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.
Відповідно до п. 4 наведеного вище контракту сторони зобов`язуються не пізніше, ніж за три місяці до закінчення строку контракту, повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову у його укладанні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Наказом Командувача військ Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №205 від 21.11.2016 позивач був призначений на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 , що підпорядковується в/ч НОМЕР_4 ). Зазначена посада відповідає військовому званню «майор».
28.09.2016 позивачем на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) (по команді) було подано позитивно узгоджений заступником командира в/ч пп НОМЕР_6 з озброєння і начальником бронетанкової служби в/ч пп НОМЕР_6 рапорт про бажання укласти з ним новий контракт.
29.12.2016 строк дії (строкового) контракту позивача закінчився, проте, як зазначено позивачем, Командувачем військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Командиром в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) не було вжито заходів щодо можливості подальшого проходження військової служби за контрактом позивачем або звільнення з військової служби з додержанням вимог чинного законодавства України.
У подальшому, наказом командира в/ч пп НОМЕР_6 (в/ч НОМЕР_2 ) №1 від 03.01.2017 позивача було увільнено від займаної посади та призначено на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини в/ч пп НОМЕР_6 , шпк «майор» (підстава: наказ Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 21.11.2016 №205).
Також, командуванням в/ч НОМЕР_2 та Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » стосовно позивача, серед інших, були видані наступні накази: наказ командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) №291 «Про результати службового розслідування» від 10.03.2017; наказ Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) №82 «Про зняття позивача зі всіх видів забезпечення» від 08.04.2017; наказ Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) №411 «Про результати службового розслідування»; наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління персоналу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_4 №119 від 02.08.2017 «Про увільнення ОСОБА_1 від посади з 27.03.2017 і зарахування в розпорядження Командувача військ Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Наведені дії відповідачів, а також накази, з якими позивач не погоджувався, були предметом оскарження в адміністративній справі №804/5443/17.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2018, яке набрало законної сили 27.03.2019 у справі №804/5443/17, з урахуванням ухвали про виправлення описки, адміністративний позов ОСОБА_1 до Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командир в/ч НОМЕР_4 ) генерала-лейтенанта ОСОБА_2 , Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування рішень, стягнення грошових коштів, поновлення на посаді, задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 щодо не вирішення питання про присвоєння ОСОБА_1 чергового військового звання «майор» на підставах визначених законодавством.

Зобов`язано Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 вчинити дії щодо розгляду питання про присвоєння ОСОБА_1 військового звання «майор» відповідно до норм законодавства.

Визнано протиправною бездіяльність Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командир в/ч НОМЕР_4 ) генерала-лейтенанта ОСОБА_2 , Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 , щодо не вчинення дій по укладанню із ОСОБА_1 нового контракту про проходження служби або звільнення зі служби у зв`язку з закінченням контракту у відповідності до норм чинного законодавства України.

Зобов`язано Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командир в/ч НОМЕР_4 ) генерала-лейтенанта ОСОБА_2 , Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 вчинити дії щодо укладання із ОСОБА_1 нового контракту про проходження служби або звільнення зі служби у зв`язку з закінчення контракту у відповідності до норм чинного законодавства України.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 №291 «Про результати службового розслідування» від 10.03.2017.

Визнано протиправним та скасовано наказ Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 №82 в частині зняття ОСОБА_1 зі всіх видів забезпечення від 08.04.2017.

Визнано протиправним та скасовано наказ Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 №411 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення частини капітаном ОСОБА_1 » від 11.04.2017.

Визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління персоналу-заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_4 №119 від 02.08.2017 про увільнення ОСОБА_1 від посади з 27.03.2017 і зарахування в розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 в адміністративній справі №804/5443/17 залишено без змін.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по адміністративно-господарській діяльності) від 10.09.2019 №769, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 у справі №804/5443/17, скасовано накази Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) №291 від 10.03.2017, №82 в частині зняття позивача зі всіх видів забезпечення від 08.04.2017, №411 від 11.04.2017.

Листом від 15.10.2019 №5905 позивачу було повідомлено про видання наказу від 10.09.2019 №769, а також наказу від 11.10.2019 №289, яким наказ Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №119 від 02.09.2017 в частині щодо зарахування позивача в розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з залишенням в списках в/ч НОМЕР_2 , скасовано. Також позивачу повідомлено, що командування Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » готове вчинити дії щодо укладання нового контракту про проходження служби у відповідності до норм чинного законодавства, для чого позивачу необхідно подати встановленим порядком документи відповідно до норм чинного законодавства України.

Пунктом 1 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №12 від 12.01.2020 капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04.01.2020 №3 на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини в/ч НОМЕР_2 , з 12.01.2020 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, надано 15 днів з 12.01.2020 по 26.01.2020 для приймання справ та посад. Підстава: витяг з наказу КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04.01.2020 №3, рапорт капітана ОСОБА_1 (вх. №405 від 12.01.2020).

Позивач зазначає, що від командування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » йому стало відомо, що з позивачем не укладався новий контракт та не було призначено на відповідну посаду.

Пунктом 1 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №172 від 06.02.2020, відповідно розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони України від 07.06.2018 №260 та з метою виплати грошового забезпечення військовослужбовцям скасовано пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №12 від 12.01.2020.

Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_5 №172 від 06.02.2020 про скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 №12 від 12.01.2020 в частині зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 , на всі види забезпечення і надання строку для приймання справ та посади став предметом спору у справі №160/1566/20.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №160/1566/20, яке набрало законної сили 14.12.2021, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_5 №172 від 06.02.2020 про скасування наказу ТВО командира в/ч НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 №12 від 12.01.2020 в частині зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 , на всі види забезпечення і надання строку для приймання справ та посади.

Зобов`язано Командуючого військами оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира в/ч НОМЕР_4 ) укласти з 04.01.2020 контракт із ОСОБА_1 про проходження військової служби за формою, встановленою додатком № 1 до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_5 винести наказ про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.01.2020 по 23.03.2021.

В решті позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в межах стягнення за один місяць.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі №160/1566/20 апеляційну скаргу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира Військової частини НОМЕР_4 ) генерал-майора ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 в адміністративній справі №160/1566/20 в частині зобов`язання Командуючого військами Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира Військової частини НОМЕР_4 ) генерал-майора ОСОБА_7 укласти з 04.01.2020 контракт з ОСОБА_1 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 у вказаній частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Пунктом 2 наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) генерал-майора ОСОБА_7 №62 від 19.03.2020, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», капітана ОСОБА_1 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини 59 окремої мотопіхотної бригади звільнено у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Вважаючи протиправним наказ №62 від 19.03.2020 по особовому складу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира в/ч НОМЕР_4 ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, позивач звернувся до суду із позовом у межах адміністративної справи №160/11446/20.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №160/11460/20, яке набрало законної сили 13.01.2022, позовну заяву ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_4 (командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») генерала-майора ОСОБА_8 , третя особа командир Військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_5 , про визнання протиправним та скасування наказу, задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ №62 від 19.03.2020 по особовому складу відповідача командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира в/ч НОМЕР_4 ) про звільнення позивача з військової служби.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі №160/11046/20 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_4 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №160/11046/20 без змін.

Суд наголошує, що статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено підстави звільнення від доказування. Так, згідно частини 4 вказаної статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд також встановив, що позивачем отримано повідомлення №1/3750 від 13.07.2021, №1619/19/157/2624 від 13.07.2021 командувань військовий частин НОМЕР_4 і НОМЕР_2 про відсутність наміру укладати новий контракт про проходження служби з позивачем.

Крім того, позивачу направлялись повідомлення від 15.09.2022 за вих. №1619/157/3350 та повторно 10.10.2022 за вих. №1619/157/3737, згідно яких позивачу запропоновано прибути у розташування військової частини НОМЕР_2 з метою подальшого укладання з ним контракту.

Ознайомившись 21.11.2022 із особовою справою офіцера Збройних Сил України ОСОБА_1 у Центрально-Міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки м. Кривий Ріг, позивач дізнався про існування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2020 №92, відповідно до пункту 1 якого капітана ОСОБА_1 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини НОМЕР_2 , звільненого командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 19.03.2020 №62-ОК у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «а» пункту другого частини п`ятої (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 27.03.2020 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підстава: витяг із наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 19.03.2020 №62-ОК.

Позивач вважає наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2020 №92 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 19.03.2020 №62-ОК, на підставі якого він прийнятий, визнано судом протиправним та скасовано.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, положеннями ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону №2232 початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Частиною 3 ст. 24 Закону №2232 передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №2232 для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

В особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, військова служба може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті (п. 3 ч. 9 ст. 23 Закону №2232).

Частиною 9 статті 26 вказаного закону (у редакції, чинній на момент закінчення строку укладеного позивачем контракту від 29.06.2016) зазначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно пп. 1 п. 81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Пунктом 242 Положення №1153/2008 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Пунктом 2.7 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 за №611/25388, станом на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що зарахування особового складу до списків військової частини і виключення зі списків, а також внесення в облікові документи змін, які відбулися в персональних облікових даних військовослужбовців і працівників, крім освіти, реєстрації (розірвання) шлюбу, народження дітей, здійснюються тільки на підставі наказів по стройовій частині.

Згідно пункту 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженій наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329 (далі Інструкція №260, у редакції, чинній на момент закінчення строку укладеного позивачем контракту від 29.06.2016) військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Як передбачено частиною 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у її системному зв`язку з нормами пункту 242 Положення, закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, про що, згідно пунктів 2.7, 2.9 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, приймається наказ по стройовій частині.

При цьому, суд зазначає, що дата виключення позивача зі списків особового складу військової частини не може бути зазначена в наказі раніше, ніж відбулося фактичне проведення усіх необхідних розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №808/1854/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (в редакції, чинній на момент закінчення строку укладеного позивачем контракту від 29.06.2016) (далі Інструкція №170), контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.

Не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби. У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби. Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт. Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту без подання рапорту. У цьому разі посадовою особою, визначеною в пункті 12.7 розділу ХІІ цієї Інструкції, з військовослужбовцем проводиться бесіда, про що оформлюється Аркуш бесіди (додаток 10).

У разі відсутності рішення командування військової частини щодо укладення нового контракту з військовослужбовцем, а також відсутності згоди сторін щодо фактів систематичного невиконання умов контракту питання про укладення нового контракту або розірвання чинного контракту може бути вирішено спеціальною комісією, яка за доповіддю командира військової частини чи за зверненням військовослужбовця утворюється рішенням посадової особи, яка має право приймати рішення щодо звільнення військовослужбовця з військової служби із зазначених підстав (у випадку, коли однією зі сторін є командир військової частини, який має право звільнення військовослужбовця з військової служби, комісія утворюється рішенням наступного прямого командира (начальника)).

Аналогічні приписи містяться у п.2.13 Інструкції №170 (в редакції чинній на момент прийняття відповідачем спірного наказу).

Згідно абзаців 20-21 п. 116 Положення №1153/2008 військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Відповідно до абз. 1 п. 117 Положення №1153/2008 призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.

Згідно п. 118 Положення №1153/2008 під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.

У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони:

призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь);

зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення;

звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім - п`ятим пункту 112 цього Положення).

Відповідно до п. п. 236, 237 Положення №1153/2008 з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення. Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступні обставини, встановлені у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №160/11460/20, які мають значення для вирішення справи №160/20831/22.

Так, зазначеним рішенням суду стверджувалось, що листом від 15.10.2019 №5905 позивача було повідомлено про те, що командування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » готове вчинити дії щодо укладання нового контракту про проходження служби у відповідності до норм чинного законодавства, проте, новий контракт з позивачем укладено не було.

В свою чергу, пунктом 1 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №12 від 12.01.2020 капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04.01.2020 №3 на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини в/ч НОМЕР_2 , з 12.01.2020 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, надано 15 днів з 12.01.2020 по 26.01.2020 для приймання справ та посад.

При цьому, наказ КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04.01.2020 №3 відповідач у межах розгляду справи №160/11460/20 до суду не надав, у відзиві зазначив, що даний наказ не скасовувався та існує в повній мірі, але в ньому відсутня інформація про призначення позивача на будь яку посаду, тому він підтверджує той факт, що з позивачем не укладався новий контракт та призначення на посаду.

Пунктом 1 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №172 від 06.02.2020, скасовано пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №12 від 12.01.2020.

Отже, скасування наказу №12 від 12.01.2020 наказом №172 від 06.02.2020 фактично виключило позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 з 12.01.2020.

Після наведених дій, Командувачем військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) генерал-майором ОСОБА_7 було прийнято наказ №62 від 19.03.2020, пунктом 2 якого позивача звільнено у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Проте, такий алгоритм дій, на думку суду під час розгляду справи №160/11460/20, є порушенням норм чинного законодавства, з огляду на приписи ч. 3 ст. 24 Закону №2232, відповідно до яких закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Тобто, позивача фактично наказом від 06.02.2020 виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 з 12.01.2020, що вважається закінченням проходження військової служби, а після цього 19.03.2020 року видано наказ про звільнення.

Окрім того, з матеріалів справи №160/11460/20 судом було встановлено, що в порушення п. 2.13 Інструкції №170 та п. 236 Положення №1153/2008, спеціальну комісію наступного прямого начальника створено не було, бесіда з питань звільнення із позивачем не проводилася, наказу про продовження контракту видано не було, новий контракт з позивачем не укладено, у зв`язку з чим, у справі №160/11460/20 суд дійшов висновку щодо невиконання відповідачем вимог рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у рішенні від 20.09.2018 у справі №804/5443/17 та повторне недотримання відповідачем вимог чинного законодавства України.

Також, суд звернув увагу на те, що відповідачем, приймаючи оскаржений наказ №62 від 19.03.2020, було порушено приписи п. 237 Положення №1153/2008, якими передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, оскільки наказ відповідачем було прийнято більш ніж через 3 роки після закінчення строку дії контракту від 29.06.2016.

З огляду на викладені вище обставини, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №160/11460/20, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022, визнано протиправним та скасовано наказ №62 від 19.03.2020 по особовому складу відповідача командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира в/ч НОМЕР_4 ) про звільнення позивача з військової служби.

Разом з тим, як вже зазначалося судом вище та підтверджується матеріалами справи, оскаржений у справі №160/20831/22 наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2020 №92 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення прийнятий на підставі визнаного протиправним та скасованого у судовому порядку наказу командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира в/ч НОМЕР_4 ) №62 від 19.03.2020 по особовому складу про звільнення позивача з військової служби.

Таким чином, враховуючи, що наказ командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира в/ч НОМЕР_4 ) №62 від 19.03.2020 по особовому складу про звільнення позивача з військової служби визнано судом протиправним та скасовано, наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2020 №92 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення, оскільки наказ від 27.03.2020 №92 є похідним від наказу від 19.03.2020 №62.

Між тим, щодо вимоги про поновлення позивача на військовій службі на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді, суд зазначає таке.

Керуючись ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, згідно якої встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, суд вважає за доцільне зазначити наступні обставини та висновки, які мають значення для вирішення справи №160/20831/22, викладені у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 у справі №804/5443/17, яке набрало законної сили 27.03.2019 та залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019.

Так, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 у справі №804/5443/17 судом встановлено, що строк дії контракту позивача закінчився 29.12.2016. Контракт був строковим (терміном дії не до закінчення особливого періоду), в пункті 8 якого передбачено, що вимоги абзацу другого п. 1 контракту (про особливий період) на строк дії укладеного контракту не поширюються.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 у справі №804/5443/17, зокрема, зобов`язано Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командир в/ч НОМЕР_4 ) генерала-лейтенанта ОСОБА_2 , Командира в/ч НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_3 вчинити дії щодо укладання із ОСОБА_1 нового контракту про проходження служби або звільнення зі служби у зв`язку з закінчення контракту у відповідності до норм чинного законодавства України.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначено порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Отже, чинним законодавством встановлено чітку процедуру щодо проходження військової служби, у тому числі щодо порядку укладання з військовослужбовцем контракту, і судове рішення не може скасовувати, спрощувати, змінювати тощо нормативне регулювання відповідного питання.

З матеріалів справи вбачається та підтверджено позивачем отримання останнім повідомлень №1/3750 від 13.07.2021, №1619/19/157/2624 від 13.07.2021 командувань військовий частин НОМЕР_4 і НОМЕР_2 про відсутність наміру укладати новий контракт про проходження служби з позивачем.

Крім того, матеріалами справи підтверджено направлення позивачу рекомендованими листами №260 від 02.08.2022 та №480 від 24.09.2022 повідомлень від 15.09.2022 за вих. №1619/157/3350 та повторно 10.10.2022 за вих. №1619/157/3737, згідно яких позивачу запропоновано прибути у розташування військової частини НОМЕР_2 з метою подальшого укладання з ним контракту.

Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про намір командування військової частини НОМЕР_2 щодо подальшого укладання з ним контракту, проте, зазначені повідомлення позивачем залишено поза увагою.

Суд наголошує на тому, що питання подальшого укладання контракту має вирішуватися із суворим дотриманням вимог чинного законодавства як з боку військовослужбовця, так і з боку військової частини. Проте, як вбачається з викладеного вище, позивач не дотримався вимог чинного законодавства, а також перешкодив належному виконанню рішення суду від 20.09.2018 у справі №804/5443/17 щодо укладання контракту з військовою частиною НОМЕР_2 .

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що оскаржений у справі №160/20831/22 наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2020 №92 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення було прийнято відповідачем у відношенні позивача, який в той час фактично вже не перебував на військовій службі за контрактом, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, враховуючи вищевикладене та те, що позивач фактично не перебував на військовій службі за контрактом, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню позовні вимоги про: поновлення на військовій службі позивача на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді; у разі поновлення на військовій службі позивача вирішити питання щодо виплати позивачу матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення; період (вимушеного прогулу позивача з 28.03.2020 по день коли суд остаточно вирішить спір по суті) зарахувати позивачу до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання; стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_2 , (що зареєстрована і знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), суму середнього заробітку (грошового забезпечення) на користь позивача за вимушений прогул за місцем проходження публічної служби позивача за період з 28.03.2020 по час коли суд остаточно винесе рішення у цій справі, з обов`язковою індексацією і сплатою до бюджету єдиного податку на соціальне страхування з нарахованих сум, з урахуванням нарахованих виплат і не сплачених позивачу, за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі №160/1566/20 від 23.03.2021. Сума за час вимушеного прогулу, станом на 17.12.2022 складає 395890,95 грн.

Суд відзначає, що зазначені вище позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2020 №92 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення, внаслідок чого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з урахуванням висновків викладених вище.

Разом з тим, суд вважає безпідставними та не доведеними доводи відповідача про порушення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, з огляду на те, що питання щодо строків звернення позивача до суду з цим позовом вже перевірялось судом та висновки з цього питання викладені в ухвалі суду від 09.03.2023 про відкриття провадження у справі.

Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Так, відповідно до п. 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів та показань свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач є звільненим від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак, судові витрати зі сплати судового збору останнім понесені не були, а отже, підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 14, 72-77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ), Командувача військ Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи 07966906), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.03.2020 №92 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 11.07.2023.

Суддя О.В. Царікова