Справа № 460/11988/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2023 року м. Рівне №460/11988/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ФОП ОСОБА_1
доДержавної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №347995 від 25 квітня 2023 року винесену в. о. начальника відділу державною нагляду (контролю) у Рівненській області, Собчук А.М. про стягнення адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн.

Згідно з позовною заявою, вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки 21.03.2023 під час проведення перевірки не взято до уваги пред`явлені водієм бланки підтвердження діяльності про перебування у відпустці у спірні періоди, відповідно до п.6.4 Положення №340. Зауважує, що відповідачем не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. За наведеного вважає постанову про накладення штрафу протиправною та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.05.2023 позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою суду від 15.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з відзивом на позовну заяву, відповідач позов не визнає. Вказує, що під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Відповідно до Акту №333999 було виявлено порушення статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", в частині відсутності роздруківки даних водія з тахографа при здійсненні вантажних міжнародних перевезень автомобільним транспортом. Звертає увагу суду на те, що із матеріалів справи та Акту №333999 від 21.03.2023 не вбачається пояснень водія щодо його перебування у відпустці або ж заперечень щодо виявленого порушення, водій акт не підписав. Також до матеріалів позову, зокрема не додано відповідної копії наказу про перебування водія у відпустці (бланку підтвердження діяльності). Зауважує, що розгляд справи відбувся відповідно до вимог норм чинного законодавства. Позивача було повідомлено про час і дату розгляду листом, що був направлений на його електронну пошту, яка була ним зазначена у електронному кабінеті перевізника системи "Шлях". За наведених підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивачем у встановлений строк подано відповідь на відзив, зі змісту якої не заперечується, що тахограми за період з 09.03.2023 по 10.03.2023 та з 10.03.2023 по 14.03.2023 посадовим особам відповідача під час перевірки не надавались, оскільки за цей період водієм не здійснювались перевезення. Водночас вказує, що під час перевірки було надано бланки підтвердження діяльності водія ОСОБА_2 , у яких зазначено, що у період з 09.03.2023 по 10.03.2023 та з 10.03.2023 по 14.03.2023 він не здійснював міжнародних перевезень, а перебував у відпустці. Проте, вказані документи не взято до уваги. Вказує, що до відзиву не надано жодного доказу, який міг би підтвердити відсутність або наявність у водія згаданого бланку на момент перевірки. При цьому в акті не вказано, що такий бланк не пред`являвся інспектору до контролю, а лише встановлена відсутність роздруківок даних водія з тахографа за період з 09.03.2023 по 10.03.2023 та з 10.03.2023 по 14.03.2023, тому інспектор формально підійшов до складання акта №333999 від 21.03.2023. Відтак, зауважує, що акт №333999 від 21.03.2023 є одностороннім, оскільки відомості, які зафіксовані в акті не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, які б підтверджували, що даний акт складено в присутності водія ОСОБА_2 , та відомості про те, що водій надавав або не надавав будь-які пояснення чи зауваження. За наведеного, вважає, що спірна постанова підлягає скасуванню.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зауважено, що у матеріалах справи Укртрансбезпеки не були у наявності бланки підтвердження діяльності, дані документи були надані позивачем. Із наявного акту (пояснень водія/їх відсутності) не вбачається, що водій надавав бланк підтвердження роботи водія. В свою чергу звертає увагу, що позивач також не може підтвердити факт того, що водій під час здійснення перевірки т/з надав наявні документи. За наведеного, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 27.08.2014 є фізичною особою-підприємцем. Основним видом діяльності за КВЕД є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

21.03.2023 на 127 км автомобільної дороги Н-22 державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку №013484 від 16.03.2023, проводилась рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Так, 21.03.2023 о 14 год 15 хв під керуванням водія ОСОБА_2 був зупинений транспортний засіб Scania R420LA, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено Акт №333999 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

У Акті перевірки зазначено, що: "Під час перевірки виявлено порушення статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" при виконанні міжнародних перевезень вантажів (згідно CMR 897326) відсутня роздруківка даних водія з тахографа з 14:48 год 09.03.2023 по 05:55 год 10.03.2023 (час UTC) і 16:53 год 10.03.2023 по 12:47 год 14.03.2023 (час UTC).

У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абз. 6 частина 1 статті 60 виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону, а саме роздруківки даних водія тахографа з 14:48 год 09.03.2023 по 05:55 год 10.03.2023 (час UTC) і 16:53 год 10.03.2023 по 12:47 год 14.03.2023 (час UTC)."

Водій пояснень не надавав, від підпису відмовився.

В подальшому, матеріали вказаної перевірки були направлені для їх розгляду до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області.

Повідомлення про розгляд справи на 25.04.2023 направлялось 18.04.2023 електронною поштою на електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та у електронному кабінеті перевізника системи "Шлях".

На розгляд справи позивач не прибув; клопотань, заяв чи пояснень по суті не надавав.

Справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт була розглянута 25.04.2023 без участі позивача.

25.04.2023 в.о. начальника відділу державною нагляду (контролю) у Рівненській області, Собчук А.М. винесено постанову №347995 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн за порушення статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.6 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погодившись із прийнятою постановою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" №442 від 10.09.2014 Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001, що регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 2 Закону №2344-ІІІ передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Статтею 5 цього Закону визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини 12 статті 6 цього Закону, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. А згідно з частиною 14 статті 6 Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону №2344-ІІІ).

Статтею 34 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник повинен:

виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

забезпечувати безпеку дорожнього руху;

забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567).

Цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку №1567, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з пунктом 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності) (п.26 Порядку).

Як встановлено судом, повідомлення про розгляд справи на 25.04.2023 направлялось 18.04.2023 електронною поштою на офіційну електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в електронному кабінеті перевізника системи "Шлях".

Відтак, відповідач виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про розгляд справи на 25.04.2023 відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач на розгляд справи не прибув, клопотань, заяв чи пояснень по суті не надавав.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 27 Порядку).

Відтак, у даному випадку, відповідно до вимог Порядку №1567, відповідачем не було порушено процедури розгляду справи та винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Процедура розгляду оспорюваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є дотриманою, а вищезазначені покликання позивача є безпідставними.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем визнається факт отримання повідомлення на вищевказану електронну пошту, однак не своєчасно.

Суд зауважує, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.03.2018 у справі №820/4810/17.

Щодо правомірності винесення оспорюваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу згідно зі ст. 60 Закону №2344-ІІІ, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

В свою чергу, статтею, статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень ст.48 Закону № 2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення регулярних пасажирських перевезен не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Статтею 53 Закону №2344-ІІІ визначено, що організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:

дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи. Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв (ч.7-8 статті 53 Закону №2344-ІІІ).

Статтею 18 Закону №2344-III визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону №2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).

Згідно п.1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Відповідно до пункту 6.4 Положення №340, графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника. У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4). Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.

Згідно з пунктом 7.1 Положення №340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Пунктом 7.2 Положення №340 визначено, що головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385.

Відповідно до п.1.4 Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з п.3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу;

заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п.3.5 Інструкції №385 перевізники:

забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);

зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно п.3.6 Інструкції №385, перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:

правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);

наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;

дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;

дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;

наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;

строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Відповідно до абз.6 ч.1 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" слугувала відсутність на час проведення рейдової перевірки належного позивачу транспортного засобу роздруківки даних водія з тахографа з 14:48 год 09.03.2023 по 05:55 год 10.03.2023 (час UTC) і 16:53 год 10.03.2023 по 12:47 год 14.03.2023 (час UTC).

Відповідно до норм чинного законодавста, транспортний засіб позивача обладнаний тахографом, що сторонами не заперечується.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що під час проведення перевірки не взято до уваги пред`явлені водієм бланки підтвердження діяльності про перебування у відпустці у спірні періоди, відповідно до п.6.4 Положення №340.

Так, позивачем до позову долучено бланки підтвердження діяльності від 10.03.2023 та від 14.03.2023, відповідно до змісту яких: з 16-47 09/03/2023 по 07-55 10/03/2023 та з 18-52 10/03/2023 по 14-47 14/03/2023 водій ОСОБА_2 перебував у відпустці або на відпочинку.

Суд наголошує на тому, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 29 січня 2020 року в справі № 814/1460/16.

З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення перевірки 21.03.2023 водієм надавалися посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, міжнародна ТТН (CMR 897326), роздруківка даних водія з тахографа з відсутністю даних за період з 14:48 год 09.03.2023 по 05:55 год 10.03.2023 та з 16:53 год 10.03.2023 по 12:47 год 14.03.2023.

Суд зауважує, що у акті проведення перевірки №333999 від 21.03.2023 зафіксовано відсутність вищезазначених документів, які долучені позивачем до позову.

В свою чергу, як встановлено судом, водій пояснень не надавав, а від підпису відмовився.

Відтак, водій не вказував про наявність у нього бланків підтвердження діяльності від 10.03.2023 та від 14.03.2023. Так, в графі "пояснення водія про причини порушень" не зазначено про те, що в актах відображено відомості, які не відповідають фактичним обставинам перевірки, як і про наявність будь-яких заперечень.

За наведеного, суд дійшов висновку, що долучені позивачем до позову бланки підтвердження діяльності від 10.03.2023 та від 14.03.2023, під час здійснення перевірки були відсутні.

Беручи до уваги положення статті 34, 48 Закону №2344-ІІІ, саме автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами чинного законодавства та забезпечити водія транспортного засобу відповідними документами для підтвердження під час перевірки факту дотримання вимог чинного законодавства про автомобільний транспорт.

Суд наголошує, що відповідно до статті 53 Закону №2344-ІІІ, водій транспортного засобу, зобов`язаний допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що автомобільні перевізники та водії зобов`язані мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення, до яких належать, зокрема, реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а водій повинен безпосередньо роздруковувати інформацію про роботу та відпочинок.

Суд зауважує, що тахокарти входять до переліку обов`язкових документів для здійснення перевезень вантажів, на рівні з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах. При цьому, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зобов`язаний своєчасно встановлювати, змінювати та заповнювати тахокарти, а також забезпечувати їх належне зберігання. Зазначене свідчить, що відповідна карта водія має знаходитись в слоті тахографа для коректного відображення даних робочого часу та відпочинку водія. Без наявності картки водія, інспектор не може здійснити контроль дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водія та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом.

Крім того, суд зазначає, що законодавець чітко встановив обов`язок водія надати при перевірці відповідному державному органу особисту картку для цифрового тахографу та щоденний реєстраційний листок режиму праці та відпочинку водія (роздруківка даних роботи цифрового тахографа), а транспортного підприємства - забезпечити їх наявність у такого водія.

Як встановлено судом, під час перевірки 21.03.2023 роздруківка даних водія з тахографа з 14:48 год 09.03.2023 по 05:55 год 10.03.2023 (час UTC) і 16:53 год 10.03.2023 по 12:47 год 14.03.2023 (час UTC) була відсутня, про що зазначено в Акті №333999. Водій пояснень не надав, а від підпису відмовився.

Позивачем не заперечується, що тахограми за період з 09.03.2023 по 10.03.2023 та з 10.03.2023 по 14.03.2023 посадовим особам відповідача під час перевірки не надавались.

Як встановлено судом, долучені позивачем до позову бланки підтвердження діяльності від 10.03.2023 та від 14.03.2023, під час здійснення перевірки були відсутні.

З Акту №333999 від 21.03.2023 не вбачається пояснень водія щодо його перебування у відпустці у спірні періоди, що б підтверджувалось відповідними документами.

Також, як встановлено судом, позивач належним чином був повідомлений про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, проте ним також не було надано до заперечень на акт перевірки відповідних документів.

Під час розгляду справ про визнання протиправними актів індивідуальної дії, суд перевіряє чи дотримався вимог законодавства суб`єкт владних повноважень і чи врахував усі обставини, які мали значення для прийняття відповідного рішення, саме під час його ухвалення. Відповідно до цього, повідомлені стороною позивача для суду обставини, про існування яких відповідачу під час ухвалення оспорюваних рішень не повідомлялося, не можуть ставитися в вину суб`єкту владних повноважень, зокрема в частині необ`єктивності прийнятих ним правових актів індивідуальної дії.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач надавав послуги з перевезення вантажу без оформлення усіх документів, які передбачені для автомобільного перевізника статтею 53 Закону №2344-III, а тому допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт і до нього правомірно на підставі абзацу шостого частини першої статті 60 Закону №2344-III застосована санкція у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 34000,00 грн.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує правову позицію у подібних правовідносинах, яка викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Також суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

А згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що відповідач повинен доводити правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності. Водночас, позивач не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Тобто, обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності спірних рішень належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами спростування обставин, які стали підставою для прийняття контролюючим органом таких рішень, а також підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

З огляду на встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №347995 від 25.04.2023 відповідає критеріям наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

За наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 25.04.2023 №347995 про стягнення адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 07 серпня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14,м. Київ,01135, ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845)

Суддя Н.В. Друзенко