Справа № 120/991/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/991/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

07 серпня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення у карцер строком на 7 діб.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Позивач, починаючи з 06.12.2001 року, відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

09.12.2022 року було проведено неплановий обшук в камерному приміщенні № 218, де утримуються засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки, зокрема, позивач.

Обшук проведений із застосуванням нагрудного відеореєстратора.

Під час огляду одягу, в який був одягнутий засуджений ОСОБА_1 , в кишені його кофти було виявлено мобільний телефон марки "Nokia" ІМЕІ НОМЕР_1 із sim-картою мобільного оператора "Vodafone", а в полиці для зберігання речей було виявлено sim-карту "МТС", також під час огляду під столом для приймання їжі знайдено керамічний ніж.

У ході перевірки було відібрано письмові пояснення позивача, де останній зазначив, що телефон вперше побачив під час проведення огляду, а керамічний ніж виданий під час отримання посилки адміністрацією установи. Також письмові пояснення були отримані від співкамерників позивача.

За результатами перевірки було складено висновок службового розслідування за фактом вилучення заборонених предметів від 09.12.2022 року, відповідно до якого на начальника відділення СПС було покладено обов`язок підготувати матеріали для дисциплінарної комісії установи щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

29.12.2022 року відбулося засідання дисциплінарної комісії у присутності позивача. На засіданні більшістю голосів членів дисциплінарної комісії було прийнято постанову про застосування до позивача дисциплінарного покарання у вигляді поміщення у карцер на 7 діб без виведення на роботу за допущене ним 09.12.2022 року порушення режиму тримання з урахуванням поведінки засудженого.

Вважаючи дану постанову про поміщення та подальше утримання у карцері з 29.12.2022 по 05.01.2023 (7 діб) протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад дисциплінарного правопорушення, а наведені ним аргументи під час здійснення обшуку були спрямовані на ухилення від дисциплінарної відповідальності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відзначає наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Права і обов`язки засуджених визначені ст. ст. 8, 9 КВК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КВК України невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців..

Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст. 134 КВК України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання..

Статтею 135 КВК України встановлено, що питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії. До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Наказом Міністерства юстиції від 28.08.2018 року № 2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), які регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі та є обов`язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил встановлено, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ввічливо ставитися до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Відповідно до частини четвертої розділу II засудженим забороняється, зокрема придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 3).

Додатку 3 Правил містить перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено.

Абзацом 9 додатку 3 Постанови заборонено використовувати та зберігати радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади.

Згідно з абз. 11 цього додатку засудженим забороняється використовувати та зберігати, зокрема ножі, бритви (крім електричних, механічних та безпечних з касетною головкою) та інші гострорізальні і колючі предмети. Засудженим до довічного позбавлення волі забороняється мати при собі та зберігати в камерах дзеркала, бритви для гоління (крім електричних та механічних) та інші гострорізальні і колючі предмети.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 29.12.2022 року до позивача застосовано дисциплінарне покарання у вигляді поміщення у карцер на 7 діб без виведення на роботу за допущене ним 09.12.2022 року порушення режиму тримання, а саме незаконне зберігання мобільного телефону та керамічного ножа.

При цьому, позивачем під час надання пояснень, було визнано право власності на керамічний ніж, знайдений під час обшуку. Дана обставина не заперечується апелянтом і в апеляційній скарзі.

Наразі, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відхилення доводів апелянта про законний спосіб набуття вказаного забороненого предмета, оскільки Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань чітко регламентовано заборону зберігати будь-які гострорізальні і колючі предмети.

До того ж, відповідно до інформації, наявної у висновку службового розслідування за фактом вилучення заборонених предметів 09.12.2022 року, судом встановлено, що перед проведенням обшуку засудженим було запропоновано здати заборонені до використання та зберігання предмети та речі, проте позивач заперечив про наявність таких.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано оцінив поведінку позивача як таку, що свідчить про свідоме приховування заборонених предметів від працівників установи.

Також, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про неналежність йому вилученого з його одежі мобільного телефону, оскільки вказані доводи є необгрунтованими та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами.

До того ж, як встановлено із висновку дисциплінарного розслідування, телефон було знайдено в кишені кофти позивача, яка на час перевірки була на ньому, а згодом знайдена у камерному приміщенні sim-карта підтверджує факт наявності мобільного телефону.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення, а наведені ним аргументи під час здійснення обшуку, так і під час судового розгляду даної справи в позовній заяві та в апеляційній скарзі розцінюються судом як такі, що спрямовані на ухилення від дисциплінарної відповідальності.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.