Справа № 120/5727/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 р. Справа № 120/5727/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного загону (м. Могилів-Подільський) МП-0877 від 26.04.2023 про відмову позивачу в перетині державного кордону на виїзд з України;

- зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у перетині державного кордону України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що 26.04.2023 у пункті пропуску через державний кордон України "Могилів-Подільський-Отач" інспектором прикордонної служби 1 категорії віпс "Могилів-Подільський" (типА) 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова майстер-сержантом Віталієм Головенком було прийнято рішення МП-0877 від 26.04.2023 про відмову позивачу в перетині державного кордону на виїзд з України у зв`язку з тим, що позивач немає права не перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану.

Позивач зазначає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки є багатодітним батьком, на утриманні якого перебуває троє дітей, про що свідчить посвідчення для багатодітних сімей, видане Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради БС № 438941 від 08.09.2022 строком дії до 20.06.2023 та яке пред`являлося інспектору прикордонної служби разом із паспортом громадянина України для перетину кордону. Водночас, як зауважує позивач, у рішення про відмову в перетині державного кордону таке посвідчення не зазначено, причини його неврахування не вказані.

Відтак позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, а тому звертається до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 08.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач зазначає, що 26.04.2023 у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Могилів-Подільський-Отач" уповноваженою службовою особою прийнято рішення МП-0877 від 26.04.2023 про відмову позивачу в перетині державного кордону на виїзд з України. Таке рішення прийнято через відсутність підстав для перетинання державного кордону України відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених поставною Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, які визначають вичерпний перелік осіб, що мають право на виїзд під час дії воєнного стану, а не шляхом конкретної вказівки на тих осіб, що не мають такого права.

Відповідач звертає увагу на положення абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", згідно з якими право на відстрочку від мобілізації мають жінки та чоловіки на утримання яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Водночас під час прикордонного контролю було виявлено факт, що на момент спроби перетину державного контролю одній дитини з трьох дітей позивача, які зазначені у посвідченні багатодітної сім`ї БС № 438941, що надавалось як підстава для перетину кордону та підтвердження особливого статусу, станом на 26.04.2023 вже виповнилося 18 років.

Відтак, на думку відповідача, статус позивача як багатодітного батька, зважаючи на те, що одна дитина (донька) вже є повнолітньою, жодним чином не змінює діючого під час воєнного стану обмеження для осіб в реалізації права на перетинання державного кордону на виїзд з України.

05.06.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зокрема наголошує на тому, що в оскаржуваному рішення відповідачем не заначені всі документи, які подавалися для підтвердження підстав для виїзду за кордон та не вказано про наявність будь-яких зауважень до представлених документів. Крім того, конкретна причина відмови у перетинанні кордону є незроумілою. Отже, рішення відповідача є невмотивованим, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню. При цьому, як вважає позивач, головною умовою для перетину кордону є саме утримання трьох і більше дітей, незалежно від того чи досягнув хтось із них 18-річного віку.

19.06.203 поштою до суду надійшли заперечення, в яких відповідач зазначає, що підстава, за якою позивач мав намір перетнути кордон, визначена статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме те, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, на утриманні яких перебуває троє і більше дітей віком до 18 років. Однак відповідна підстава на позивача не розповсюджується, оскільки головною умовою в цьому випадку є саме вік дитини, а не факт утримання.

Також відповідач звертає увагу на те, що рішення про відмову особі в перетині державного кордону України не тягне за собою юридичної заборони в перетині державного кордону наступного разу, тобто має одноразове застосування та приймається на основі вивчення посадовою особою законодавчих підстав та поданих документів для перетину державного кордону в момент спроби його здійснення.

03.08.2023 до суду надійшла заява позивача про долучення до матеріалів справи додаткових документів (копії картки фізичної особи-платника податків).

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є багатодітним батьком, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 (строком дії до 20.06.2023).

26.04.2023, при спробі перетину позивачем державного кордону у пункті пропуску через державний кордон України "Могилів-Подільський-Отач", інспектором ПС 1 категорії віпс "Могилів-Подільський" (тип А) майстер-сержантом Віталієм Головенком як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення МП-0877 від 26.04.2023, яким позивачу відмовлено в перетині державного кордону України. Підстава прийняття рішення: громадянин України, який досяг 16-річного віку, немає права на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану. Конеретні причини для відмови в рішенні не наведені.

Позивач вважає зазначене рішення неправомірним, а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішив звернутися до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на дату прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (зокрема Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Як видно з матеріалів справи, позивач намагався перетнути державний кордон України на виїзд 26.04.2023, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України від 05.11.2009 № 1710-VI "Про прикордонний контроль" (далі Закон № 1710-VI) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

За змістом ч. 3 ст. 14 Закону № 1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

В силу приписів пункту 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57 (далі Правила) (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до пунктів 2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому-восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, що при перетині державного кордону позивач ОСОБА_1 надав посвідчення, що надає пільги для багатодітної сім`ї, вважаючи відтак, що з урахуванням наведених вище законодавчих норм він має право на перетинання державного кордону України на виїзд як багатодітний батько, на утриманні якого перебуває троє дітей.

Разом з тим рішенням від 26.04.2023 позивачу відмовлено у перетині державного кордону з посиланням на те, що громадянин України немає право на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану, без конкретизації фактичних підстав для відомив і наведення у рішенні відповідних пояснень, зокрема щодо відсутності у позивача права на виїзд незважаючи на наявність у нього статусу багатодітного батька.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 14 Закону № 1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

Натомість в оскаржуваному рішенні не вказано конкретної причини для надання позивачу відмови у перетині державного кордону, в тому числі з посиланням на документи, які надав позивач та їх неналежність чи недостатність для виїзду за кордон.

Водночас можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.

Наведене свідчить про необґрунтованість висновку відповідача, викладеного у відзиві, про те, що при перетинанні державного кордону позивачем не було надано документу, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, які звільнені від мобілізації та підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, оскільки в оскаржуваному рішенні від 26.04.2023 працівником прикордонної служби взагалі не вказано, які саме документи необхідно було надати позивачу для виїзду за межі території України і чому документи, які надавалися позивачем не дозволяють позивачу перетнути державний кордон на законних підставах.

Вже під час розгляду справи відповідач посилається на те, що право на відстрочку від мобілізації мають жінки та чоловіки на утримання яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, водночас під час прикордонного контролю було виявлено, що на момент спроби перетину позивачем державного контролю його дитині (одній із трьох дітей), яка зазначена у посвідченні багатодітної сім`ї БС № 438941, станом на 26.04.2023 вже виповнилося 18 років.

Втім, оскільки вказані причини для відмови у перетині державного контролю з посиланнями на відповідні норми чинного законодавства не були наведені в оскаржуваному рішенні як підстава для відмови позивачу у перетинанні державного кордону України, суд такі посилання відповідача відхиляє.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що оскаржуване рішення не є таким, що відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Одночасно суд вважає за необхідне зауважити, що затосовні до спірних праовідносин положення ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ є чіткими, однозначними та передбачають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації тих військовослужбовців (чоловіків та жінок), на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, що спростовує доводи позивача про те, що надане ним при перетині державного кордону посвідчення НОМЕР_2 від 08.09.2022 є достатнім документом для перетину державного кордону на виїзд, за умови, що одна дитина позивача (із трьох зазначених у посвідченні) досягла повноліття.

Водночас з матеріалів справи неможливо встановити, щоб позивач надавав працівникам прикордонної служби для перетину державного кордону будь-які інші, окрім вищезазначеного посвідчення документи, які б підтверджували наявність у нього законних підстав для перетину державного кордону на виїзд під час дії воєнного стану.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у перетині кордону України громадянину України, суд керується такими мотивами.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

В контексіт цієї справи повноваження територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, щодо здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України є його дискреційними повноваженнями та залежать від конкретних умов їх реалізації.

При цьому суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийнятих ним рішень (вчинених дій), передбачених КАС України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані суб`єкту владних повноважень законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, які звертаються до суб`єктів владних повноважень, з обов`язковим дотриманням конституційного принципу розподілу влади.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту права, свободи та інтересів фізичних осіб, порушені суб`єктами владних повноважень у сфері публічних правовідносин.

Позивач не позбавлений права повторно здійснити перетин державного кордону за наявності усіх необхідних, передбачених чинним законодавством документів.

Іншими словами, наступні рішення відповідача про відмову або ж про дозвіл на перетинання державного кордону будуть прийматися лише після майбутнього можливого перетину позивачем кордону із згаданими документами та після їх пред`явлення.

Водночас рішення про відмову у перетині державного кордону відтворює обставини разового перетину та не гарантує, що під час наступних перетинів державного кордону особа буде пред`являти або не пред`являти відповідні документи для підтвердження права на такий перетин.

Відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у перетині позивачу кордону України є передчасними, спрямовані на майбутнє (стосуються можливих подій майбутніх правовідносин), а тому не можуть бути задоволені.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/393/19 вказала на те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльність відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматись від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи від вчинення дій на майбутнє (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 826/3244/15 (пункти 26-27)).

Таким чином, перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а саме визнавши протиправним та скасувавши оскаржуване рішення МП-0877 від 26.04.2023 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала її посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених ним судових витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення МП-0877 від 26.04.2023 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, яким ОСОБА_1 відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (, місцезнаходження: вул. Острівська, 2, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24004).

Повне рішення суду складено 04.08.2023

Суддя Сало Павло Ігорович