Справа № 120/1216/23
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 серпня 2023 р. Справа № 120/1216/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія -Будінвест"

до: державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія-Будінвест» до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділ нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 24.01.2023 №352110.

Позивач вважає постанову протиправною, оскільки на його переконання, він не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, адже не є автомобільним перевізником в розумінні ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.

Тому з метою захисту своїх прав, Товариство звернулося до суду із цим адміністративним позовом.

07.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав, що під час габаритно-вагового контролю А/Д М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський 286 км.+274 км. посадовими особами Відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN TGS 18.400 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом CARNEHL CHKS-HH реєстраційний номер НОМЕР_2 , що використовувався перевізником ТОВ "Компанія-Будінвест" та зафіксовано перевезення вантажу з встановленим фактичним навантаженням на вісь 12,75 т при норматино-допустимій 11т, строєна вісь 33,65 т при нормативно-допустимій 24т та загальною масом 53,450 т при нормативно- допустимій 40т. Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт".

За результатами розгляду справи, прийнято рішення про винесення постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу№352110 від 24.01.2023.

Крім цього представник відповідача вказав, що договір оренди №01/12/1 про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом між ТОВ "Компанія -Будінвест" та ТОВ "Іванівський кур`єр" під час перевірки транспортного засобу не надався, як і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивач не з`явився на її розгляд. Відтак, на перекоанння представника відповідача, такий договір судом до уваги не може бути взято.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

16.03.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає твердження викладені відповідачем у відзиві необґрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача скористався своїм правом та подав до суду заперечення на відповідь на відзив згідно якого просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, зокрема, що позивачем до позову додано ТТН №45070 від 04.01.2023, в якій перевізником зазначено ТОВ "Іванівський Кур`єр", однак таку ТТН не слід брати до уваги, оскільки вказаний документ не було надано до перевірки та на момент прийняття оскаржуваної постанови. Крім того, згідно наданої водієм до перевірки ТТН перевізником значилося товариство позивача. А тому відповідачем вірно визначено автомобільного перевізника та застосовано штрафні санкції.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ «Компанія-Будінвест», , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою з 30.05.2007 № 0005700, вид діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.21 Будівництво трубопроводів; 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування.

04.01.2023 під час габаритно-вагового контролю А/Д М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський 286 км.+274 км. посадовими особами Відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN TGS 18.400 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом CARNEHL CHKS-HH реєстраційний номер НОМЕР_2 , що використовувався перевізником ТОВ "Компанія-Будінвест" та зафіксовано перевезення вантажу з встановленим фактичним навантаженням на вісь 12,75 т при норматино-допустимій 11т, строєна вісь 33,65 т при нормативно-допустимій 24т та загальною масом 53,450 т при нормативно- допустимій 40т. Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", про що складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів №0056630 від 04.01.2023 та Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0052144 від 04.01.2023.

Листом від 11.01.2023 за вих. №1854/21/24-23 позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Позивач на розгляд справи не прибув, жодних пояснень не подав. За результатами розгляду справи до ТОВ "Компанія-Будінвест" постановою №352110 від 24.01.2023 накладено адміністративно-господарський штраф за порушення ч.1 абз. 17 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу.

На переконання позивача, така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки він не є суб`єктом відповідальності,у зв`язку з чим він звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно п. 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ).

Згідно з ст. 5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону №2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком №1567.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів та вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Таким чином, визначальним в межах розгляду цієї справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону №2344-III, адже доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно зі статтею 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки MAN TGS 18.400 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом CARNEHL CHKS-HH реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію.

Згідно договору оренди транспортних засобів №01/12/1 від 01.12.2022 року та акту прийняття - передачі до договору оренди транспортного засобу від 01.12 року транспортний засіб марки MAN TGS 18.400 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом CARNEHL CHKS-HH реєстраційний номер НОМЕР_2 переданий у тимчасове користування за плату ТОВ "Іванівський кар`єр".

Позивач вважає, що він не є суб`єктом відповідальності, передбаченої ст.60 Закону України №2344-ІІІ, оскільки таку відповідальність має нести автомобільний перевізник.

Суд зауважує, що статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Разом з тим, позивач, як водій транспортного засобу, не надав представнику відповідача доказів оренди транспортного засобу під час здійснення відповідних заходів контролю, а пред`явив лише основні реєстраційні документи транспортного засобу, видані на його ім`я, як власника транспортного засобу.

Крім цього, водієм під час перевірки було надано інспектору ТТН №45070 від 04.01.2023 згідно якої перевізником виступало товариство-позивач. Вказане свідчить із наданого до відзиву представником відповідача запису з боді-камер.

Суд наголошує, що позивачем не було надано жодного доказу того, що належний йому транспортний засіб передано у користування іншому перевізнику ні під час перевірки транспортного засобу, ні під час розгляду справи про порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Відтак, беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах наданих повноважень, відповідно до вимог Закону №2344-ІІІ, Порядку №1567 та Положення №103.

Отже, виходячи з проаналізованих норм права та встановлених обставин справи, суд вважає, що постанова №352110 від 24.01.2023 року є правомірною, оскільки, позивач у спірних правовідносинах має статус автомобільного перевізника, а отже є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування до нього адміністративно - господарського штрафу.

Суд вважає за необхідне зазначити, якщо позивач, відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, вважає, що порушення мало місце перевізником, відмінним від нього, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 15.03.2021 року у справі №120/4965/20-а, від 20.04.2021 року у №120/4966/20-а, від 15.09.2021 року №120/8417/20-а.

Положеннями частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами відповідали критеріям, які наведені у частині 2 статті 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог позивача.

При цьому, згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія-Будінвест" (21022, м. Вінниця, вул. Айвазовського, 10, )

Відповідач: Державна служба Украіни з безпеки на транспорті в особі структурного підрозділу відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області (вул. Василя Порика, 29, м. Вінниця, )

Суддя Комар Павло Анатолійович