Справа № 752/14444/22
Суддя: Плахотнюк К. Г.
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/113/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 липня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Палєщук М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Головатюк Сергій Анатолійович до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головатюк С.А., звернувся до суду із позовом до інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта Саганюка М.Р. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 серпня 2022 року о 15 год. 35 хв. позивач, керуючи ТЗ Audi Q7 д.з.н. НОМЕР_1 , в м. Київ по провулку Деревообробному, 1, був зупинений інспектором другого батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Києві ДПП Саганюком М.Р. Причиною зупинки, на думку інспектора, було те, що ОСОБА_1 не користувався засобами пасивної безпеки та порушив п. 2.9 «в» ПДР України - керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів, за що передбачена відповідальність ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Дану постанову позивач оскаржив до Голосіївського районного суду м. Києва.

15 жовтня 2022 року інспектором другого батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Києві ДПП Саганюком М.Р. прийнято нову постанову серії ЕАР № 6027093 від 15.10.2022, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. У постанові відповідачем зазначено, що позивач 19 серпня 2022 року в м. Києві, вул. Народного Ополчення, 15, керував ТЗ Audi Q7 д.з.н. НОМЕР_1 з переднім державним номерним знаком у якого було відшаровування світлоповертальної плівки від лицьового боку знаку у зв`язку з чим було порушено розділ 4 наказу, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України - керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів.

Позивач категорично не погоджується із твердженнями відповідача, оскільки ніякого відшарування не має, державні номерні знаки на транспортний засіб, яким керував позивач, були отримані при реєстрації автомобіля і не зазнавали жодного втручання з боку будь-яких осіб.

Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасування, оскільки вдруге притягає до відповідальності позивача за одне й те саме правопорушення, а розгляд відповідачем справи 15 жовтня 2022 року без позивача унеможливлює всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Звертає увагу, на те, що постанова винесена не на місці вчинення адміністративного правопорушення та за відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі серії ЕАР №6027093 від 15.10.2022, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; стягнути судові витрати у сумі 5496,20 грн, з яких 5000 грн витрати на професійну правничу допомогу та 496,20 грн судовий збір.

21 жовтня 2022 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, встановлено строк для подання відзиву (а.с. 49).

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

30 листопада 2022 р. до суду від представника Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначає, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними та такими що не підлягають задоволенню судом, оскільки під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектор поліції діяв відповідно до покладених на нього повноважень, а також виконував процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, яка передбачена КУпАП, а тому не має підстав для скасування постанови. Крім того, вказує, що вина позивача є доведеною і тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

7 грудня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Головатюка С.А. надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Зокрема, просить замінити первісного відповідача інспектора УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Саганюка М.Р. на належного - Департамент патрульної поліції.

14 грудня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Головатюка С.А. надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що відзив поданий особою, що не є відповідачем у справі, оскаржувана постанова винесена не на місці вчинення адміністративного правопорушення, розділ ІV наказу МВС № 166, на який посилається відповідач, встановлює вимоги до виготовлення знаків, а посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено надане фото, постанова не містить. З огляду на викладене, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року замінено первісного відповідача Інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції 2 батальйону 3 роти Саганюка Миколу Ростиславовича на належного відповідача - Департамент патрульної поліції (ідентифікаційний код: 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) у справі № 75214444/22 (провадження № 2-а/752/339/22).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 19 серпня 2022 року о 15 год. 30 хв. позивач, керуючи ТЗ Audi Q7 д.з.н. НОМЕР_1 , в м. Київ по провулку Деревообробному, 1, був зупинений інспектором 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Києві ДПП Саганюком М.Р. і виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5776478 від 19.08.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував ТЗ обладнаний засобами пасивної безпеки, не користувався ними, не був пристебнутий, а також з переднім державним номерним знаком, що не відповідає вимогам ДСТУ 3650:2019 розділ 4, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України - керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів, за що передбачена відповідальність ч. 6 ст. 121 КУпАП (а.с. 28).

Дана постанова оскаржена позивачем і ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі № 752/11391/22 (а.с. 42).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист начальника Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП № 15603/41/11/4/02-2022 від 07.10.2022 на ім`я позивача ОСОБА_1 , у якому зазначається, що у зв`язку з перевіркою матеріалів адміністративної справи, а саме постанови ЕАР №5776478, яка мала місце 19.08.2022 у АДРЕСА_1 та з метою скасування даної постанови, останньому 15.10.2022 року необхідно з`явитись в управління патрульної поліції за адресою: м. Київ вул. Святослава Хороброго, 9 (а.с. 44).

Позивач не з`явився до Управління, що не заперечується стороною відповідача.

Оскільки зазначену вище постанову рішенням УПП ДПП було скасовано, 15 жовтня 2022 року інспектором Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції 2 батальйону 3 роти Саганюком М.Р. винесено нову постанову серії ЕАР № 6027093.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6027093 від 15 жовтня 2022 р., водій - позивач ОСОБА_1 , 19.08.2022 р. о 15 год. 30 хв., керував транспортним засобом автомобілем Audi Q7 д.з.н. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 15, з переднім ДНЗ, у якого було відшаровування світлоповертальної плівки від лицьового боку знаку, чим порушено розділ 4 наказу, чим порушив п. 2.9 в ПДР - керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (а.с. 45).

Не погоджуючись із зазначеною постановою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування. Вказує на відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки номерні знаки на транспортному засобі Audi Q7 д.з.н. НОМЕР_1 , яким він керував були отримані при реєстрації автомобіля і відшарування переднього ДНЗ не було.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права чи свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху складена відповідачем не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

За приписами ст.ст. 258, 283 КУпАП у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський може виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Дане правило міститься в п. 1 розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 , зокрема справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують правила дорожнього руху, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Крім того, п. 2.9 «в» ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 166 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів» від 02.03.2021 затверджено Вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів. У розділі ІV «Загальні технічні вимоги до знаків» зазначено знаки виготовляються згідно із цими Вимогами. Визначено, що на лицьовий бік знаків типів 1, 4, 5, 7, 11, 13 - 15 та підтипів 3-1, 3-2, 8-1-1, 8-1-2, 12-1 наносять світлоповертальну плівку.

Відшарування світлоповертальної плівки від лицьового боку знаків не допускається.

Державний стандарт ДСТУ 4278:2004 "ЗНАКИ НОМЕРНІ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ" НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ ДСТУ 4278:2004, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29 грудня 2012 року № 1525, встановлює типи та основні розміри, а також правила застосування номерних знаків для автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, тракторів, автомобільних і тракторних причепів, а також знаків, що їх виготовляють за індивідуальним замовленням. Так, цим стандартом поміж іншого визначено, колір поля знаків, літер, цифр та ребер жорсткості номерних знаків.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені (п. 30.2 ПДР).

Згідно з частиною шостою статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття, або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пункту п. «в» п.2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.6 ст.121 КУпАП.

Правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 Постанови).

Так, із оскаржуваної постанови вбачається, що у розділі 7 «До постанови додаються» відповідачем будь-яких даних не зазначено, що вказує на відсутність доказів, на підставі яких посадовою особою винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення.

До того ж, як п.2.9 «в» так і ч.6 ст.121 КУпАП носять бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлюють, а спрямовують до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Проте, до своїх пояснень представник УПП у м. Києві ДПП не додав документу, де визначені вимоги до номерних знаків, і з якого можливо встановити відповідність чи невідповідність номерного знаку позивача обов`язковому зразку.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про скасування постанови серії ЕАР № 6027093 від 15 жовтня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч.4 ст.134 цього Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 КАС України).

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.09.2019 по справі №810/3806/18, від 19.09.2019 по справі №826/8890/18, яка в контексті положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. було надано: належним чином посвідчену копію договору про надання правової допомоги б/н від 15.10.2022; квитанцію № 0889-МАКХ-3М97-1КАТ від 17.10.2022 про оплату за надання правової допомоги; належним чином посвідчену копію виписки заключної виписки за період з 17.10.2022 по 17.10.2022.

Таким чином, заявлені до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., з огляду на те, що правнича допомога надавалася тільки щодо складання позовної заяви, без супроводження адвокатом розгляду позовної заяви судом, а також заявлений предмет спору та його значення для позивача, зокрема відсутність за наслідками розгляду будь-якого впливу на репутацію позивача чи публічного інтересу, дії сторін у справі щодо досудового вирішення спору, поведінку сторони відповідача під час розгляду справи, суд доходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу не є спів мірними.

На думку суду відшкодування зазначених витрат у розмірі 2 000 гривень, буде реальним, обґрунтованим та пропорційним розміру таких витрат до предмета спору, значенням справи для сторони позивача.

Враховуючи те, що за подання вказаної позовної заяви не передбачено сплату судового збору, тому понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 гривень не підлягають відшкодуванню позивачу у порядку передбаченому правилами ст. 132 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ст.121 ч.6, 245, 251, 268, 280 КУпАП, ЗУ «Про дорожній рух», суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Головатюк Сергій Анатолійович до інспектора управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Саганюка Миколи Ростиславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6027093 від 15.10.2022, винесену інспектором другого батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Києві ДПП Саганюком М.Р. щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 6 ст. 121 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю у діях особи події та складу адміністративного правопорушення - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) понесені витрати на професійну допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Голосіївський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя К.Г.Плахотнюк