Справа № 640/13679/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року справа №640/13679/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

Суть спору: 23 серпня 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі відповідач та/або ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 20.06.2022 №168 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 31.08.2016;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 27.05.2022 № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про оформлення (видачу) посвідки на постійне проживання позивачеві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2022 (суддя Григорович П.О.) залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2022 (суддя Григорович П.О.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

23.09.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

29.09.2023 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшли заперечення до відзиву на адміністративний позов.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

22.06.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 26.01.2023 №03-19/6382/23 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/13679/22.

22.06.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 прийнято адміністративну справу №640/13679/22 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. та ухвалено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами зі стадії розгляду справи по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, на переконання позивача рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 20.06.2022 №168 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 31.08.2016 є протиправним та прийняте із порушенням вимог Закону України «Про імміграцію» та Порядку №1983, що є підставою для його скасування. Разом з цим, ОСОБА_1 стверджує, що відповідачем не вжито заходів щодо витребування документів у ініціатора подання, на яких ґрунтуються доводи та висновки останнього та не було запрошено позивача для надання пояснень. Також позивач вказав, що рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 27.05.2022 № НОМЕР_1 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.

У свою чергу, представник ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, зазначив, що в ході проведення перевірки матеріалів особової справи позивача було встановлено обставини розірвання шлюбу з громадянкою України, станом на час прийняття рішення міграційним органом про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 . Враховуючи наведене, відповідач вважає, що приймаючи рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивачу діяв в порядку, способом та в межах наданих йому повноважень. Разом з цим, пояснень щодо підстав прийняття рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 27.05.2022 № НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву представник ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області не навів.

В свою чергу, позивач виклав письмові заперечення на відзив на позовну заяву, у яких наголосив на тому, що з 31.05.2014 по 30.06.2016 він знаходився в шлюбі з громадянкою України, тобто понад два роки, а відтак мав право на отримання дозволу на імміграцію в Україну. Наведене, на переконання позивача, вказує про не надання відповідачем будь-яких доказів надання позивачем завідомо неправдивих відомостей для отримання дозволу на імміграцію в Україну. При цьому, ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що звернувся до відповідача із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з її втратою, додавши необхідний перелік документів.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

30.06.2016 ОСОБА_1 звернувся до Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки (дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документовано паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 від 27.11.2007, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 31.05.2014 (т. 1, а.с. 87).

За результатами розгляду поданих позивачем документів Дарницьким районним відділом Головного управління в місті Києві Державної міграційної служби надано ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну від 31.08.2016 №03-02362 (т. 1, а.с. 101).

01.12.2016 позивач звернувся до органів міграційної служби із заявою для оформлення посвідки на постійне проживання (т. 1, а.с. 103-104), за результатами якої останнього документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 07.12.2016.

13.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою №205031787 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із втратою посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 07.12.2016 (т. 1, а.с. 112).

За результатами розгляду поданих позивачем документів рішенням Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 27.05.2022 №4484 відмовлено ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (далі оскаржуване та/або спірне рішення №2) (т. 1, а.с. 131).

Також судом встановлено, що Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України направлено Заступнику директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України для погодження матеріали відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з проектом висновку про скасування наданого дозволу на імміграцію в Україну (т. 1, а.с. 132).

Листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України «Про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію» від 13.06.2022 №8.1-794/8.1.1-22 підтримано проект висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 та рекомендовано його до затвердження (т. 1, а.с. 133).

20.06.2022 Першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затверджено Висновок перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , в якому вважали б за доцільне скасувати рішення Дарницького РУ ГУ ДМС України в м. Києві від 31.08.2016 про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати недійсною на підставі цього дозволу посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_4 від 07.12.2016 (далі Висновок) (т. 1, а.с. 136-137).

З урахуванням вказаного Висновку, керуючись положеннями пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийнято рішення від 20.06.2022 №168 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю Росії, паспорт № НОМЕР_5 , виданий 12.12.2017.

У вказаному рішенні також зазначено, що видана на підставі цього рішення посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_4 від 07.12.2016 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (далі оскаржуване та/або спірне рішення №1).

Тут і надалі спірні та/або оскаржувані рішення.

Позивач категорично не погоджується із спірними рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

У відповідності до положень пунктів 6, 7, 17 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ч. 1 ст. 3 Закону № 3773-VI).

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію» від 07.05.2001 №2491-III (далі Закону №2491-III)імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

В силу положень статті 2 Закону №2491-III питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону №2491-III).

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

В розрізі положень частини 2 статті 4 Закону №2491-III кота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; 9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

При цьому, в контексті положень частини 3 статті 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Між тим, статтею 12 Закону №2491-III врегульовано підстави для скасування дозволу на імміграцію.

Так, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Між тим, процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі Порядок №1983).

В силу положень пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Абзацом 1 пункту 22 Порядку №1983 регламентовано, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п. 24 Порядку №1983).

Аналіз вказаних положень Закону №2491-III, у взаємозв`язку із положеннями Порядку №1983 дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу за наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону №2491-III, зокрема, у разі коли з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

По-друге, ініціатором питання про скасування дозволу на імміграцію, серед іншого можуть бути: ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи.

По-третє, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Як вбачається з матеріалів справи позивачем отримано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону №2491-III, тобто, як особа, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

Разом з цим, зі змісту Висновку слідує, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу стали ті обставини, що при перевірці матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 надав свідоцтво про шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , який зареєстрований 31.05.2014, однак у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесені відомості про розірвання шлюбу на підставі спільної заяви подружжя від 01.07.2016.

Таким чином на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію іноземцю, останній не перебував у шлюбі з громадянкою України, і відповідно не мав підстав для отримання дозволу як особа, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

Аналізуючи вказані обставини, суд звертає увагу на те, що пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону №2491-III визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Суд вказує, що згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №3 від 27.05.2022 на підставі спільної заяви позивача та ОСОБА_2 від 01.07.2016 11.08.2016 реєстратором Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінню юстиції у м. Києві внесено інформацію про розірвання шлюбу, № актового запису 259, дата складання 02.08.2016, орган, що склав актовий запис: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (т. 1, а.с. 128-129).

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію іноземцю (позивачу) (31 серпня 2016 року), останній не перебував у шлюбі з громадянкою України, що у свою чергу виключає наявність правових підстав для отримання дозволу на імміграцію в України на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону №2491-III.

За таких обставин, суд погоджується із доводами та позицією відповідача про наявність правових підстав, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону №2491-III, для скасування наданого Дарницьким районним відділом Головного управління в місті Києві Державної міграційної служби Сидоркіну А.В. дозволу на імміграцію в Україну від 31.08.2016 №03-02362.

У той же час, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі Порядок №321), у відповідності до підпункту 1 пункту 64 якого посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Беручи до уваги наведене у сукупності, суд вважає, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 20.06.2022 №168 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 31.08.2016 №03-02362 є правомірним та таким, що прийняте в порядку, способом та в межах наданих відповідачу повноважень.

Окремо, з приводу тверджень позивача, які наведені у позовній заяві щодо не вжиття відповідачем заходів в частині витребування документів у ініціатора подання, на яких ґрунтуються доводи та висновки останнього, суд зазначить про таке.

Так, ОСОБА_1 посилається на пункт 21-23 Порядку №1983, якими, серед іншого регламентовано, що питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Суд вказує, що ініціатором порушення питання про скасування дозволу на імміграцію позивачу виступив безпосередньо орган ДМС, а не МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію, що виклює наявність правих підстав для застосування процедури розгляду подання та, як наслідок витребування документів у ініціатора подання, на яких ґрунтуються доводи та висновки останнього.

Суд наголошує, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону №2491-III, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

В межах спірних правовідносин відповідачем дотримано процедуру, встановлену пунктом 22 Порядку №1983, а тому доводи ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та такими, що не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог.

Резюмуючи вказане, суд вважає відсутніми підстави для скасування спірного рішення №2 та, як наслідок відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення №1, суд відмічає наступне.

У відповідності до пункту 40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту; ) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземці та особи без громадянства, які зазначені в частині двадцятій статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, за умови отримання ними одного з документів, зазначених у частині сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та мають дозвіл на імміграцію в Україну, для обміну посвідки в установленому порядку можуть подавати паспортний документ, строк дії якого закінчився чи який підлягає обміну, у разі, коли за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй Про територіальну цілісність України від 27 березня 2014 р. № 68/262.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки Згідно з оригіналом та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Положеннями пунктів 42-46 Порядку №321 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

У разі коли обмін посвідки здійснюється на підставі документа, зазначеного в підпункті 4 пункту 40 цього Порядку, що підтверджує зміну персональних даних іноземця або особи без громадянства, зокрема зміну порядку написання слів у повному імені, зміну літер у складових частинах повного імені, збільшення або зменшення кількості складових слів повного імені, зміну дати народження, за умови встановлення тотожності особи за фотозображенням проводяться додаткові перевірки актуальних і попередніх персональних даних іноземця або особи без громадянства за автоматизованими інформаційними та довідковими системами, реєстрами та базами МВС, Національної поліції, Інтерполу.

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.

Перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі Службові відмітки заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.

Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Згідно із підпунктом 2 пункту 62 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про оформлення втраченої (викраденої) посвідки на постійне проживання, до якої, серед іншого було долучено довідку б/н від 10.04.2022 про проведену перевірку за заявою ОСОБА_1 з приводу втрати документів, а саме довідки про постійне місце проживання НОМЕР_4 , яка видана 07.12.2016 (орган, що видав 8001) та ідентифікаційного коду № НОМЕР_6 .

У зазначеному листі йде мова про те, що в зв`язку з відсутністю достатніх даних, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення, дана подія не внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Разом з цим, відповідач приймаючи оскаржуване рішення №1 з підстав того, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію не вказав, які саме дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію, на підставі яких позивачу було відмовлено в обміні посвідки.

Окрім цього, будь-яких інших обґрунтувань відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання вказане рішення не містить.

Також відповідачем не надано жодного доказу, який би пояснював підстави ухвалення оскаржуваного рішення.

Водночас, у відзиві на позовну заяву ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області, у зазначеній частині, не наведено жодного обґрунтування на спростування доводів позивача.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що спірне рішення №1 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, адже не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України.

Вирішуючи ж позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про оформлення (видачу) посвідки на постійне проживання позивачеві, суд вказує, що в межах розгляду даної адміністративної справи не встановлено обставин протиправності рішення про скасування ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в України і, які наслідок визнання недійсною, на підставі цього дозволу посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_4 від 07.12.2016.

Наведене, у свою чергу, зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 07.12.2016 визнана не дійсною, а відтак не може бути оформлена (видана) відповідачем, у зв`язку з її втратою позивачем.

Згідно із частино 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правих підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру сума судового збору, яка була сплачена ним за звернення з даним позовом, становить 2 977,20 грн.

Разом з цим, зважаючи на положення частини 3 статті 139 КАС України, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 27.05.2022 №4484.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, б. 4, корп. А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.