Справа № 440/10238/23
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07 серпня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/10238/23
Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просить:

визнати протиправними дії Полтавського ОТЦК та СП щодо зменшення надбавки за особливості проходження служби (виконання польотів) у розмірі 65 % замість 94,3 % від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років при обчисленні грошового забезпечення для проведення перерахунку його пенсії;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нову довідку про надбавку за особливості проходження служби (виконання польотів) у розмірі 94,3 % від посадового окладу, окладу за військове звання та 50 % надбавки за вислугу років при обчисленні грошового забезпечення для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру його пенсії..

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Недоліки визначено усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, із зазначенням особи, до якої звернені вимоги позову, в якості відповідача, а саме Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (зазначити повне найменування управління, його місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, його офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти), а також копій такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

02 серпня 2023 року до суду надійшла заява позивача на усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено позовну заяву та її копії із зазначенням особи, до якої звернені вимоги позову, в якості відповідача, а саме Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також, відповідно до поданої заяви позивач просить поновити строк звернення до суду, звертаючи увагу на приписи частини третьої статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Оцінюючи повідомлені позивачем обставини, суд виходить з таких міркувань.

Спір у цій справі стосується наявності підстав для виготовлення та подання Полтавським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки до пенсійного органу довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 із зазначенням надбавки за особливості проходження служби у розмірі 94,3% від посадового окладу, окладу за військовим званням та з урахуванням відсоткової надбавки за вислугу років при обчисленні грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2019.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою заяви про поновлення строку звернення до суду в зазначений строк або якщо вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №607/6231/17, від 17.04.2018 у справі №438/769/13-а (2а/438/29/13), від 10.07.2018 у справі №820/4856/17, від 28.08.2018 у справі №826/11545/17, від 27.11.2018 у справах №№ 537/2348/16-а, 305/2056/15-а, від 22.01.2019 у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 14.05.2019 у справі №826/26174/15, від 21.12.2019 у справі №826/12776/15, від 05.05.2022 у справі №240/10663/20, від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 та у багатьох інших.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України: "…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.".

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з позовом.

На цій підставі, отримання позивачем листа Полтавського обласного ТЦК та СП від 21.10.2022 за вих.№9/1/3805/фп72857 у відповідь на його заяву від 19.09.2022 не змінює момент, з якого він мав довідатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права.

Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, що наведена, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №607/7919/17, від 16.05.2018 у справі №521/9634/17, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Стосовно посилань позивача у позові на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі №440/7171/22, у якій викладено висновок про наявність у відповідача обов`язку скласти довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням спірної надбавки, суд зауважує, що наведена обставина не свідчить про поважність перешкод своєчасного звернення до суду, адже момент часу з якого позивач дізнався про відсутність судової практики з певного питання не перешкоджала позивачу своєчасно звернутись до суду за захистом порушеного права і жодним чином не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо посилань позивача на приписи частини третьої статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суд враховує, що наведена норма урегульовує питання перерахунку пенсії у правовідносинах з органами Пенсійного фонду України, до повноважень яких відноситься проведення перерахунків пенсій, тоді як у цій справі спір виник між позивачем і Полтавським обласним ТЦК та СП щодо відмови останнього у видачі позивачу довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 з урахуванням надбавки за особливості проходження служби у розмірі 94,3%. Тобто, спір у даній справі має іншого відповідача, інший предмет та інші підстави.

До того ж, Верховний Суд у постанові від 30.03.2023 у справі №420/1640/19 щодо застосування наведеного припису Закону звернув увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, у якій зазначеного, що норми статті 51 Закону №2262-ХІІ підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Однак, у цій справі нарахування пенсійних виплат позивачу не здійснено, а спір не стосується безпосереднього їх нарахування та виплати.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 сформував висновки щодо застосування строку звернення до суду у спорах щодо перерахунку пенсії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

При цьому Верховний Суд у згаданій справі відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних відносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18).

Тож, посилання позивача на такі висновки є безпідставними.

З-поміж іншого суд відхиляє посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №520/11178/2020, оскільки таку постанову прийнято раніше, аніж постанови від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

В іншій постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.».

Суд повторює, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В той же час, позивач не навів жодних об`єктивних причин не можливості своєчасно звернутися до суду із відповідним позовом.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що як він сам наголошує у позові, Полтавський ОТЦК та СП на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у справі №440/2330/21 за позовом ОСОБА_1 надав до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області довідку про грошове забезпечення для обчислення його пенсії, але Відповідач надбавку за особливості проходження служби (виконання польотів) встановив 65 відсотків посадового окладу (замість 94,3 відсотки як вважає за вірне позивач у цьому позові).

Більше того, позивач погодився із розміром його грошового забезпечення, визначеного в такій довідці та після отримання довідки про розмір грошового забезпечення у якій було встановлено надбавку за особливості проходження служби (виконання польотів) 65 відсотків посадового окладу (замість 94,3 відсотки як вважає за вірне позивач у цьому позові) та після відмови пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 він звертався до суду із позовом та просив зобов`язати управління пенсійного фонду здійснити перерахунок його пенсії саме виходячи із показників довідки в якій вказано надбавку за особливості проходження служби (виконання польотів) 65 відсотків посадового окладу (замість 94,3 відсотки як вважає за вірне позивач у цьому позові). За результатами чого судом було ухвалене відповідне рішення про задоволення вимог позивача.

Тобто, позивач чітко володів інформацією про складові його грошового забезпечення, які визначені у відповідній довідці, яка сформована за його ж позовом та просив суд зобов`язати пенсійний фонд здійснити перерахунок його пенсії, у тому числі виходячи із показників довідки в якій вказано надбавку за особливості проходження служби (виконання польотів) 65 відсотків посадового окладу (замість 94,3 відсотки як вважає за вірне позивач у цьому позові).

Зміна думки позивача щодо розміру складових його грошового забезпечення згодом не є належною підставою для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом.

Суд погоджується із зазначенням позивачем щодо того, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, жодним чином не погоджується із твердженням позивача щодо необхідності в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху зобов`язання відносно відповідача надати будь-які нормотворчі дані в частині обґрунтування зменшення надбавки за особливості проходження військової служби з 94,3% до 65%, з огляду на те, що наявність ухвали про залишення позовної заяви без руху свідчить про вирішення питання лише про відкриття провадження у справі та наведення позивачем поважності причин пропуску строку звернення до суду, у той час, як обов`язок доведення відповідачем свого рішення виникає після відкриття провадження у справі, зокрема під час розгляду справи по суті. Відтак, вказане твердження позивача жодним чином не є належною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

А тому, у задоволенні заяви позивача про поновлення цього строку належить відмовити.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

Частиною шостою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г. Ясиновський