Справа № 420/9630/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9630/23
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2023 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін заяву представника відповідача про закриття провадження по справі №420/9630/23, -
ВСТАНОВИВ:
02.05.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.02.2023 «Про відмову в оформленні та виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 »;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , недоотриману пенсію померлого ОСОБА_3 в розмірі 381 317 гривень 78 копійок.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 . 01.02.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою (№446) щодо оформлення недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_3 . Для оформлення недоотриманої пенсії надано заяву та копії підтверджуючих це право документів, а саме: паспорт, свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про смерть.
Як вказано у позові, позивачем, під час звернення до відповідача із заявою про оформлення недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_3 було вказано поштову адресу місця проживання, однак на час звернення до суду вмотивованого та обґрунтованого рішення, з яких саме підстав було відмовлено, ОСОБА_1 не надійшло.
Нормативно обґрунтовуючи власні доводи приписами ст.19, ст.46 Конституції України, ч.1 ст.47, ч.1 ст.49, ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.1218, ст.1219, ст.1227 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1.5, п.1.7 розд.І, п.2.26 розд.ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, позивач зазначає, що право на звернення за виплатою суми недоотриманої пенсіонером пенсії надається спадкоємцям - після того, як пенсія, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини. Таке право реалізується шляхом волевиявлення - звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою та відповідними документами. Як стверджує позивач, положення Цивільного кодексу України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів
У позові зазначено, що Рішення НОМЕР_1 від 02.02.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є незаконним та таким яке необхідно скасувати. Відповідач не повинен вимагати від позивача будь-які інші документи, які не передбачені законодавчо. Крім того, позивач вказує, що оскаржуване рішення від 20.02.2023 року є незаконним, оскільки позивач має право на оформлення недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_3 , яка увійшла до складу спадщини та звернувся до відповідача з усіма необхідними документами.
Ухвалою суду від 08.05.2023 року прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.
Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.
Вирішуючи заяву представника відповідача про закриття провадження по справі, суд зазначає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".
Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, Верховний Суд виходить з такого.
Правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Підпункт 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини): отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
В свою чергу, Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Малиновського районного суду Одеської області від 13.06.2022 у справі №521/8078/22 встановлено факт смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 15.06.2022 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, актовий запис №6262.

Позивач оформив право на спадщину відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2023 року НСТ 638120, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Спадщина складається з недоотриманої пенсії.

01.02.2023 року позивач як спадкоємець на підставі свідоцтва про право власності на спадщину звернувся до відповідача з заявою щодо оформлення недоотриманої пенсії.

Рішенням від 02.02.2023 року № 79 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовило позивачу у виплаті недоотриманої суми пенсії за померлого ОСОБА_3

17.02.2023 позивач звернувся із заявою №198 щодо оформлення недоотриманої пенсії.

Рішенням від 20.02.2023 року №79 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовило у виплаті недоотриманої суми пенсії за померлого ОСОБА_3 згідно заяви від 17.02.2023 року №198.

Судом встановлені, що підставами для прийняття даних рішень визначено надання позивачем не повного пакету документів.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, сформульована висновок про те, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

У цій справі встановлено, що позивач протягом 6 місяців після смерті ОСОБА_3 не звертався до ГУ ПФУ у Донецькій області для отримання відповідних сум пенсії.

Таке звернення не відбулось і протягом шести місяці з дати встановлення рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.06.2022 року по справі №521/8078/22 факту смерті та з дати набрання даним рішенням законної сили.

У такому разі, у силу ч. 3 ст. 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала ОСОБА_3 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, та орган Пенсійного фонду не здійснює виплату неодержаної пенсії у порядку ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV, ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ.

Вказаний висновок є аналогічним висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а.

Як вказано судом, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин (відповідні правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 804/15129/15).

Як вже встановлено судом, позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2023 року НСТ 538128, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу спадщина складається недоотриманої пенсії у розмірі 381317,78 грн

Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 .

Сама собою участь у спорі ГУ ПФУ у Донецькій області не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, а тому, не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Вказана позиція також сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 286/3516/16.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника відповідача про закриття провадження по справі №420/9630/23 та про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст.238, 239, 243, 256, 295, 297КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача про закриття провадження по справі №420/9630/23 задовольнити.

Закрити провадження по справі №420/9630/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд роз`яснює позивачу, що розгляд даних позовних вимог підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала підлягає оскарженню у встановлений статтями 295, 297 та Перехідних положень КАС України строк і порядок.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Суддя Корой С.М.

.