Справа № 160/8559/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2023 року Справа № 160/8559/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
25.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Лівобережного управління соціального захисту Дніпровської міської ради (далі - відповідач), в якій з урахуванням уточненої позовної заяви від 18.05.2023 просить:
- накласти на керівників Лівобережного управління соціального захисту Дніпровської міської ради м. Дніпро - начальника вищезазначеного управління ОСОБА_2 та в.о. заст. начальника управління АНД району ОСОБА_5., згідно КУАП ст. 9, ст. 14, ст. 24 п.2 штраф за протиправну діяльність та бездіяльність.
- нарахувати та зобов`язати виплатити Лівобережне управління соціального захисту Дніпровської міської ради м. Дніпро під керівництвом начальника вищезазначеного управління ОСОБА_2 та в.о. заст. начальника управління АНД району ОСОБА_5., не виплачену відповідно за законом допомогу по малозабезпеченості ОСОБА_1 та двом синам - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з листопада 2020 року по січень 2022 року, згідно стандартного прожиткового мінімуму з урахуванням, пені та % за затримку виплат.
- нарахувати та зобов`язати виплатити матеріальну компенсацію за дії Лівобережного управління соціального захисту Дніпровської міської ради м. Дніпро нач. Лівобережного управління соціального захисту Дніпровської міської ради м. Дніпро ОСОБА_2, в.о. заст. нач. Управління АНД району під керівництвом ОСОБА_5 , які своїми діями та бездіяльністю вчинили моральне приниження мені, та моїм двом синам - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та поставили нас на рівень проживання нижче за прожитковий мінімум у сумі 100% з усіх не виплачених коштів;
- зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту Дніпровської міської ради м. Дніпро під керівництвом начальника вищезазначеного управління ОСОБА_2 та в.о. заст. начальника управління АНД району ОСОБА_5., виплатити кошти за відправку листів поштою до Президента України, Уповноваженого ВР, Позивача та до суду у сумі згідно квитанцій про відправку та ксерокопії;
- у разі неможливості вищезазначені виплати здійснити за рахунок коштів, які надаються Лівобережному управлінні Соціального захисту Дніпровської міської ради м. Дніпро, прошу шановний суд ці виплати накласти на керівників вищезазначеного управління, а саме на начальника Лівобережного управління соціального захисту Дніпровської міської ради м. Дніпро ОСОБА_2, та в.о. заст. начальника Управління АНД району ОСОБА_5 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є батьком п`ятьох дітей. Рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2019 між ним та ОСОБА_6 (колишньою дружиною) було розірвано шлюб, та він самостійно виховує двох неповнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на його повному утриманні та проживають разом з ним. Колишня дружина, ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не бере участі в утриманні дітей. Згідно з судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпро від 23.07.2018 за заявою позивача було стягнено з ОСОБА_6 на його користь аліменти на утримання їх спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.07.2018. Проте, аліменти за період з травня 2022 року по березень 2023 року включно колишньою дружиною не сплачувались, що підтверджується довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів з відділу державної виконавчої служби. Позивач зазначає, що з травня 2018 року працює на ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», з квітня 2020 року перебуває в неоплачуваній відпустці по догляду за малолітніми дітьми та з травня 2020 року він перебуває обліку у Лівобережному управлінні соціального захисту Дніпровської міської ради. Починаючи з листопада 2020 по січень 2022 року отримував виплати з малозабезпеченості на себе та двох синів малолітніх синів. Інших доходів на утримання малолітніх синів, окрім виплат з малозабезпеченості він не має. 03.11.2022 позивачем в черговий раз подано заяву та декларацію на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яка була призначена, але виплати він отримав тільки за два місяці 08.11.2022 та 07.12.2022 по 4974,36грн./міс. 18.01.2023 у зв`язку з ненадходженням чергових виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, позивач звернувся до відповідача засобами телефонного зв`язку та йому було повідомлено про припинення виплати за несплату ЄСВ. 19.01.2023 позивач отримав повідомлення від 09.12.2022 про відмову в наданні державної соціальної допомоги у зв`язку з тим, що у складі сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі ЄСВ сумарно протягом 3-х місяців. Не погодившись з такою відмовою, позивач 20.01.2023 знову звернувся до відповідача, на що отримав лист від 16.01.2023 щодо повернення надмірно отриманих коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.11.2022 по 31.12.2022 у сумі 9948,72 грн. Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору звертався із відповідними зверненнями до Офісу Президента України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, однак заходи досудового врегулювання не призвели до очікуваних результатів, що зумовило звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову
18.05.2023 від позивача надійшла позовна (уточнена) заява, до якої долучена квитанція про сплату судового збору у розмірі 1073,60грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 прийнято позовну (уточнену) заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8559/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від відповідача докази з їх документальним підтвердження на обґрунтування підстав для прийняття рішення, що оскаржується.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
12.06.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшли докази направлення відзиву позивачу.
20.06.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає про не погодження із доводами відповідача, посилаючись на аналогічну правову позицію у позові, додатково зауваживши, що державна соціальна допомога призначається на шість місяців, тобто Управління повинно було призначити допомогу з малозабезпеченості до 30.04.2023. Такі дії відповідача порушують положення статей 19, 46 Конституції України. Стосовно не сплати ЄСВ позивачем зазначено, що він не є платником ЄСВ, оскільки відповідно до статті 4 Закону № 2464-ІV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до статті 26 Закону № 2464-ІV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску. Таким чином, обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , згідно із відомостей з Єдиного демографічного реєстру зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво серії НОМЕР_2 від 27.03.2015) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво серії НОМЕР_3 від 20.11.2012) (а.с.11-12).
Згідно із наказами Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» №146/1к від 30.03.2022, №221к від 30.05.2022 та №415к від 31.08.2022 позивач працює на посаді заступника начальника відділу підготовки ремонту Відділу підготовки ремонту та з 01.04.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 31.08.2022 та з 01.09.2022 по 31.12.2022 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.109-111).
Рішенням про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям Лівобережного УСЗН (АНД р-н) №65532 від 23.05.2022 ОСОБА_1 було призначено вказану соціальну допомогу з 01.05.2022 по 31.10.2022 у щомісячному розмірі 4593,21 грн. (а.с. 103).

Згідно із розрахунком державної соціальної допомоги від 23.05.2022 склад сім`ї: 1. ОСОБА_1 (працездатний, не здійснює) - рівень забезпечення прожиткового мінімуму - 1116,45грн.; 2. ОСОБА_3 (дитина до 18 років), рівень забезпечення прожиткового мінімуму - 3403,40грн.; 3. ОСОБА_4 (дитина до 18 років), рівень забезпечення прожиткового мінімуму - 3403,40грн.; рівень забезпечення прожиткового мінімуму сім`ї становить 7923,25грн., середній сукупний дохід сім`ї - 3330,04грн., розмір державної допомоги за період з 01.05.2022 по 31.10.2022 становить 4593,21грн.

Рішенням Лівобережного УСЗН (АНД р-н) №65533 від 22.07.2022 розмір соціальної допомоги ОСОБА_1 перераховано та встановлений з 01.07.2022 по 31.10.2022 у розмірі 4974,36 грн. (а.с. 104).

Розпорядженням Лівобережного УСЗН (АНД р-н) від 22.09.2022 позивачу продовжено строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.11.2022 по 31.12.2022 у розмірі 4974,36 грн. (а.с. 105).

03.11.2022 позивач звернувся до органу праці та соціального захисту населення АНД р-ну із заявою №1376 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 101-102).

09.12.2022 Лівобережним УСЗН (АНД р-н) прийнято рішення №13767 про відмову ОСОБА_1 в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

В обґрунтування такого рішення зазначено, що соціальну допомогу не призначено з таких підстав: у складі сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі ЄСВ сумарно протягом 3 місяців» (а.с. 108).

16.01.2023 відповідач звернувся до позивача із листом №7/12-44 щодо повернення надміру отриманих коштів (а.с. 26).

В обґрунтування такого рішення відповідачем у листі №7/12-44 від 16.01.2023 зазначено, що при призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям були надміру виплачені кошти за період 01.11.2022 - 31.12.2022 у сумі 9948,72 грн., яку слід повернути на банківські Лівобережного УСЗН, АНД району та у разі, якщо значена сума не буде сплачена протягом місяця, управління буде змушене звернутися до суду з метою примусового стягнення заборгованості.

20.01.2023 позивач звернувся до начальника Лівобережного управління соціального захисту Дніпровської міської ради із заявою про поновлення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 27).

Листом №Є-3/0-1/09-23 від 02.02.2023 Лівобережним управлінням соціального захисту Дніпровської міської ради повідомлено позивачу про відсутність право на призначення вказаної допомоги, оскільки в періоді, за який береться дохід (з 01.04.2022 по 30.09.2022) за нього не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців (а.с. 28).

02.03.2023 позивач повторно звернувся до Лівобережного управління соціального захисту Дніпровської міської ради із заявою про поновлення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, вказуючи на безпідставність її припинення.

Листом №Є-8/0-1/09-23 від 09.03.2023 Лівобережним управлінням соціального захисту Дніпровської міської ради повідомлено позивачу, що оскільки згідно із відомостями про доходи із ДПС та ПФУ, отриманих управлінням в електронному вигляді, за період з 01.04.2022 по 30.09.2022 сукупний дохід склав 28732,75грн. (допомога малозабезпеченим сім`ям) та за цей період сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не була здійснена у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців, права на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відсутнє (а.с. 30-31).

В матеріалах справи містяться також звернення позивача з питань щодо не призначення родині державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям до Офісу Президента України та до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які направлені для розгляду за належністю.

Листом Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 01.03.2023 №Є-10 та листом Національної соціальної сервісної служби від 10.03.2023 №0000-030203-Є/2745-2023/9926 повідомлено позивачу про відсутність права на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.11.2022, оскільки у періоді, за який враховуються доходи (з01.04.2022 по 30.09.2022) не сплачено ЄСВ.

Позивач, не погодившись з діями та рішенням відповідача про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, вважаючи протиправною вимогу про повернення надміру виплачених коштів у сумі 9 948,72 грн., звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В положенні статті 48 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Реалізація конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям здійснюється відповідно до Закону України від 01.06.2000 №1768-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі - Закон №1768-III).

Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України, а також інші малозабезпечені сім`ї у випадках, встановлених законом (стаття 3 Закону № 1768-III).

Відповідно до статті 1 цього Закону малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий, ніж прожитковий мінімум для сім`ї; державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

При цьому, середньомісячний сукупний дохід сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом (стаття 5 Закону №1768-III).

Державна соціальна допомога призначається на шість місяців (стаття 6 Закону №1768-III).

Згідно зі статтею 4 Закону №1768-III призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї.

Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога), передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», перелік документів, необхідних для призначення такої допомоги, а також підстави для припинення її виплати визначає Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (далі - Порядок №250 в редакції на час спірних відносин).

За змістом пункту 2 Порядку № 250 державна соціальна допомога призначається і виплачується малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України та з поважних або незалежних від них причин мають середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Пунктом 5 Порядку № 250 передбачено, що для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:

заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;

декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);

довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;

довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).

Інформація про склад малозабезпеченої сім`ї заявника зазначається в декларації. Якщо заявник вже отримує будь-який із видів державної допомоги, які призначаються органами соціального захисту населення, відомості про розмір допомоги враховуються цим органом без необхідності її декларування.

До складу малозабезпеченої сім`ї заявника включаються чоловік, дружина, рідні та усиновлені діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи, які проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей. При цьому діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти до досягнення 23 років і не мають власних сімей, включаються до складу сім`ї незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування. Особи, які перебувають на повному державному утриманні, до складу сім`ї не включаються. Права члена сім`ї має одинока особа. Склад малозабезпеченої сім`ї заявника визначається на дату звернення за призначенням державної соціальної допомоги.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10 Порядку №250 державна соціальна допомога не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані у філії регіонального/міжрегіонального центру зайнятості (або міському, районному, міськрайонному центрі зайнятості - до дати припинення їх діяльності) (далі - центр зайнятості) як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у пункті 11 цього Порядку).

Державна соціальна допомога у зазначеному випадку призначається, якщо особи протягом періоду, за який враховуються доходи, сплатили або за них сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 11 Порядку №250, якщо у складі малозабезпеченої сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, і протягом цього періоду зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні менше трьох місяців або які (за яких) не сплатили (не сплачено) мінімального розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сумарно протягом трьох місяців періоду, за який враховуються доходи, державна соціальна допомога призначається:

1) не більше ніж на два шестимісячних періоди, якщо: у складі сім`ї є дитина з інвалідністю або особа з інвалідністю, яка згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією потребує постійного стороннього догляду; відсутність будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї.

Державна соціальна допомога за таких умов на наступний строк призначається не раніше ніж через шість місяців після завершення виплати такої допомоги;

2) на один шестимісячний період, якщо малозабезпечена сім`я є багатодітною або у складі малозабезпеченої сім`ї є одинока мати (одинокий батько), що не перебуває у шлюбі, і запис про батька (матір) такої дитини до Книги реєстрації народжень внесено в установленому порядку за вказівкою матері (батька), або мати (батько) у разі смерті одного з батьків і звернулася (звернувся) за призначенням державної соціальної допомоги у липні - грудні 2020 року.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 250 рішення про призначення державної соціальної допомоги або про відмову в її призначенні приймається органом соціального захисту населення протягом 10 календарних днів з дня подання заяви і надсилається наступного дня після його прийняття уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.

У разі прийняття рішення про відмову в призначенні державної соціальної допомоги орган соціального захисту населення інформує про це уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї із зазначенням підстав для відмови та порядку оскарження рішення (з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис).

Рішення органу соціального захисту населення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її призначенні може бути оскаржено заявником в органі виконавчої влади вищого рівня або в суді.

Суд зазначає, що законодавець пов`язав право на отримання допомоги саме з малозабезпеченістю сім`ї. Малозабезпечена сім`я в розумінні положень Закону № 1768-III- це сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Така державна соціальна допомога виплачується протягом шести календарних місяців та виплачується за умов подання заяви з усіма необхідними документами. Заява подається кожні шість місяців. При цьому органом соціального захисту перевіряється факт сплати (не сплати) мінімального розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сумарно протягом трьох місяців періоду, за який враховуються доходи.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.05.2022 по 31.10.2022 у щомісячному розмірі 4593,21 грн., розмір якої з 01.07.2022 збільшений, та державна соціальна допомога встановлена у розмірі 4974,36 грн. на період з 01.07.2022 по 31.10.2022, по закінченню якого позивач (03.11.2022) звернувся до органу праці та соціального захисту із заявою встановленого зразка про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 101-102).

За змістом пункту 19 Порядку №250 для призначення державної соціальної допомоги на запит органу соціального захисту населення у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються, зокрема, відомості про доходи осіб та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - Пенсійним фондом України (у порядку, встановленому Пенсійним фондом України та Мінсоцполітики); відомості про доходи осіб із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - ДПС (у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном); відомості про непрацюючу працездатну особу, яка зареєстрована як безробітна/перебуває на обліку як така, що шукає роботу, - центрами зайнятості.

Згідно із інформації про доходи за період з 01.04.2022 по 30.09.2022, яка надійшла до відповідача від ДПС, сукупний дохід позивача склав 28732,75грн. (допомога малозабезпеченим сім`ям виплачена управлінням).

Згідно із Відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) протягом 2022 року заробітна плата позивачем не отримувалась, страхові внески за ОСОБА_1 не нараховувались та не сплачувались страхувальником за кодом - ПрАТ Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (а.с. 18-20, 107).

Отже, отримання відповідачем даних про не сплату відповідних страхових внесків позивачем стало підставою для відмови в призначенні допомоги з 01.11.2022.

Доводи позивача про те, що відмова у призначенні державної соціальної допомоги незаконна, оскільки він хоч і працевлаштований у ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», однак з квітня 2020 року перебуває в неоплачуваній відпустці по догляду за малодітними дітьми, не приймаються судом з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є повнолітньою працездатною особою, станом на початок періоду, за який враховуються доходи, працевлаштований у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» заступником начальника відділу підготовки ремонту Відділу підготовки ремонту, що вбачається із змісту наказів по підприємству №221к від 30.05.2022, №146/1к від 30.03.2022 та №415к від 31.08.2022, та у періоді з 01.04.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 31.08.2022 та з 01.09.2022 по 31.12.2022 перебував у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки» (відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін), а не у відпустці по догляду за малодітними дітьми, як помилково зазначає позивач, проте не сплачено ЄСВ за три місяці.

Отже, до позивача застосовується положення підпункту 1 пункту 10 Порядку № 250, з підстави чого допомога не була призначена.

Доводи позивача про те, що він не є платником ЄСВ в силу Закону № 2464-VI, а обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, безпідставні, оскільки не враховують спірних відносин.

Відповідно до статті 6 частини 2 пункту 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно з абзацом першим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною другою статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За змістом частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно з частиною одинадцятою статті 9 Закону № 2464-VI, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, платниками єдиного внеску є, в т.ч. роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Якщо працівник підприємства знаходиться частину календарного місяця у відпустці без збереження заробітної плати і його дохід у вигляді заробітної плати за відпрацьований час не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, то сума єдиного внеску розраховуються як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата, та ставки єдиного внеску.

Якщо ж працівник знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати повний календарний місяць, єдиний внесок не нараховується, оскільки відсутня база нарахування єдиного внеску.

За таких обставин, ураховуючи, що позивач з 01.04.2022 по 31.12.2022 безперервно перебував у відпустці без збереження заробітної відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки» (відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін), що позивачем не заперечується, обов`язок роботодавця щодо нарахування і сплати єдиного внеску за позивача відсутній, оскільки відсутня база нарахування єдиного внеску (заробітна плата).

Посилання позивача на те, що відповідачем порушено строк призначеної допомоги, безпідставні, оскільки за заявою від 03.11.2022 позивачу не призначалась допомога, а строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям було продовжено з 01.11.2022 по 31.12.2022 у розмірі 4974,36 грн. щомісячно розпорядженням Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 22.09.2022 (а.с. 105).

За викладених обставин, суд не вбачає підстав для визнання протиправним рішення від 09.12.2022 №13767 про відмову ОСОБА_1 в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, а відтак і вимоги про повернення надміру сплачених позивачу коштів (за листопад та грудень 2022 року), оскільки відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством, правових підстави для скасування такого рішення судом не встановлено.

Поряд з цим, в силу положень пункту 10 Порядку №250 позивач набуде право на соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, якщо за період, за який враховуються доходи, ним або за нього буде сплачено ЄСВ у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців.

Посилання позивача на важкі життєві обставини, в тому числі щодо ухилення колишньої дружини від сплати аліментів на дітей з травня 2022, судового провадження щодо позбавлення її батьківських прав відносно двох спільних дітей, а також обставин самостійного виховання дітей, не можуть бути враховані судом, оскільки не спростовують необхідності дотримання вимог Закону №1768-III та Порядку №250 для отримання права на державну соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини восьмої статті 181 Сімейного кодексу України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина.

Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 №189.

Позивач не обмежений у праві звернення до органів соціального захисту із відповідною заявою про призначення тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій (рішення) чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами своїх доводи на обґрунтування підстав неправомірності дій (рішень) відповідача.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає, що рішення відповідача від 09.12.2022 №13767 про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині позову відсутні.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу з малозабезпеченості, скасування вимоги про повернення вже виплачених коштів, накладення на керівників відповідача штрафу за протиправну діяльність (бездіяльність), зобов`язання нарахувати та виплатити допомогу по малозабезпеченості згідно стандартного прожиткового мінімуму з урахуванням пені та % за затримку виплат та з матеріальною компенсацією, з поверненням коштів за відправку листів тощо не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради м. Дніпро (, місцезнаходження: 49051, м. Дніпро, пр-т. Петра Калнишевського, буд. 55) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова