Справа № 583/567/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Яценко Н.Г.

08 серпня 2023 р.Справа № 583/567/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сумцова Євгена Станіславовича на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Сумській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2022 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сумцов Є.С. звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Сумській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в якому просить: скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5295464 від 07.02.2022, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосоване стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у даній адміністративній справі, вирішити питання про стягнення судових витрат на користь позивача.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2022 вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволено.

Судовим рішенням скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5295464 від 07.02.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України стягнуто на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 496.20 грн.

В рішенні судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано суду доказів щодо понесених ним витрат на правничу допомогу, тому така вимога не підлягає задоволенню.

23.12.2022 представник позивача звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат, відповідно до якої просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат шляхом стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача понесених ним судових витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 2000,00 грн.

Представник відповідача надіслав до суду заперечення на заяву щодо ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив відмовити в його ухвалення, у зв`язку із її необґрунтованістю.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сумцова Є.С. про розподіл судових витрат.

Висновок суду вмотивований тим, що рішенням суду від 20.12.2022 було вирішено питання стягнення сплаченого судового збору на користь позивач. Разом з тим у мотивувальній частині цього рішення зазначено про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо відшкодування йому понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку з ненаданням суду відповідних доказів про їх понесення, як передбачено ст. 139 КАС України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача адвокат Сумцов Є.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2023 й ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника позивача Сумцов Є. С. про розподіл судових витрат у справі №583/567/22 задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом під час розгляду заяви про розподілу судових витрат залишено поза увагою ту обставину, що разом із позовною заявою стороною позивача було надано попередній розрахунок судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на сплату судового збору у розмірі 496,20 грн за подання позовної заяви, а також за отриману професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 2000,00 грн.

Вказує, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, який було визначено ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 14.02.2022, та відповідно до якого судові дебати не передбаченні.

Посилається на те, що разом з адміністративними позовом, окрім попереднього розрахунку судових витрат, представником позивача було заявлено вимогу щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції понесених позивачем судових витрат. Тобто існують підстави для розподілу судових витрат, якщо відповідна заява подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Зазначає, що розмір витрат на оплату правничої допомоги в сумі 2000 грн підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: договором про надання правової допомоги з додатком; 2) актом приймання-передачі наданих послуг, в якому викладено детальний розрахунок наданих адвокатом послуг; 3) фіскальним чеком про оплату правничої допомоги на суму 2000 грн.

Відзиви відповідачів на апеляційну скаргу не надходили, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Виходячи з викладеного тлумачення статей 134 та 139 КАС України, колегія суддів зазначає, що умовою прийняття рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу є подання позивачем до закінчення судових дебатів заяви про ці витрати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20.

Як було зазначено вище відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, який було визначено ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 14.02.2022 , та відповідно до якого судові дебати не передбаченні суд відхиляє.

Як вбачається з матеріалів справи 14.02.2022 ухвалою суду відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2022 було прийнято у відкритому судовому засіданні.

Згідно протоколу судового засідання Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2022 та відеозапису відеоконференцзв`язку позивач ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи проте до закінчення судових дебатів прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

Тобто позивач не заявив, що він поніс або має (зобов`язаний) оплатити судові витрати не пов`язані зі сплатою судового збору, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що зазначення у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано не взяли до уваги викладену в позові/заявлену в судових дебатах вимогу про стягнення «судових витрат» для цілей, передбачених абзацом другим частиною сьомою статті 139 та частиною третьою статті 143 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сумцова Євгена Станіславовича залишити без задоволення, а ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2023 , - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц