Справа № 300/1490/20
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №300/1490/20
судді Верховного Суду Білоуса О.В. у справі №300/1490/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіта Груп» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2021 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року касаційну скаргу ГУ ДПС в Івано-Франківській області (правонаступник ГУ ДПС в Івано-Франківській області на правах відокремленого підрозділу ДПС України) залишено без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року - без змін.

4 жовтня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява представника ТОВ «Санвіта Груп» адвоката Суткевича О.О. про відшкодування судових витрат. Заява вмотивована тим, що при розгляді справи у суді касаційної інстанції позивачем понесено судові витрати на правничу допомогу. Заявник вказує на те, що у прохальній частині відзиву на касаційну скаргу зазначалось про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу, тому, посилаючись на частину сьому статті 139 КАС України, заявник подає докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

До поданої заяви представником позивача додано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги від 24 лютого 2020 року №24-02/2020; рахунку від 2 серпня 2021 року; платіжного доручення від 3 серпня 2021 року; докази направлення заяви іншій стороні.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2023 року заяву про відшкодування судових витрат залишено без розгляду.

27 липня 2023 року мною внесено окрему думку у цій справі, однак через технічні причини її зміст є неповним.

З огляду на викладене, вважаю за необхідне доповнити раніше висловлену окрему думку у цій справі.

Так, згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини першої статті 344 КАС України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням положень статті 341 цього Кодексу.

Частиною восьмою статті 262 КАС України передбачено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

З огляду на викладене, як на стадії розгляду справи у суді касаційної інстанції, так і при розгляді справ в порядку спрощеного провадження судові дебати, як частина судового розгляду, не передбачені.

Разом із цим, приписами частини третьої статті 143 КАС України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи наведене, вважаю, що у зв`язку з тим, що у суді касаційної інстанції всі справи розглядаються без проведення судових дебатів, то сторони мають подати докази, що підтверджують розмір понесених ними судових витрат до закінчення розгляду справи, виходячи з приписів частини третьої статті 143 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат представник ТОВ «Санвіта Груп» подав разом із заявою про ухвалення додаткового судового рішення 04 жовтня 2021 року, тобто після ухвалення постанови Верховного Суду у справі.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами пункту 14 частини першої статті 4 КАС України, постанова - письмове рішення суду апеляційної або касаційної інстанції в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги.

Ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання (пункт 15 частини першої статті 4 КАС України).

Як вбачається з ухвали Верховного Суду від 26 липня 2023 року, колегія суддів врахувала загальні підходи до стягнення витрат у суді касаційної інстанції, викладені в ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 7 липня 2023 року у справі №340/2823/21.

Вважаю, що до правовідносин, які є предметом розгляду цієї справи, не можуть застосовуватися в обов`язковому порядку підходи розгляду у справі №340/2823/21 з відповідними висновками, що зазначені в ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 7 липня 2023 року з огляду на вимоги частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини п`ятої статті 242 КАС України, які вказують на обов`язковість врахування висновків Верховного Суду, викладених лише у його постановах, а не в ухвалі, що є в цьому випадку.

Також вважаю, що суд помилково залишив заяву про відшкодування судових витрат без розгляду з посиланням на абзац третій частину сьому статті 139 КАС, якою передбачено, що за відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду, оскільки за приписами частини четвертої статті 252 КАС України, судом постановляється ухвала про відмову в ухваленні додаткового рішення.

За вказаних обставин вважаю, що в задоволенні заяви ТОВ «Санвіта Груп» про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.

Суддя О.В. Білоус