Справа № 280/5659/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

08 серпня 2023 року Справа № 280/5659/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (пров. Тихий, буд. 7, м. Запоріжжя, 69063) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 17.07.2023, ОСОБА_1 (далі - позивач), в якій представником зазначено адвоката Насонову Марину Сергіївну, до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача 1 щодо обчислення вислуги років в календарному та пільговому обчисленні, а саме не 50%, а окремо: надбавка за вислугу років складає в пільговому обчисленні складає 45% та надбавка за вислугу років в календарному обчисленні складає 30%;

- зобов`язати відповідача 1 обчислити вислугу років, а саме: окремо календарний та окремо пільговий періоди при обчисленні вислуги років та надати оновлену довідку про розмір грошового забезпечення із зазначенням процентної надбавки: надбавка за вислугу років складає в пільговому обчисленні складає 45% та надбавка за вислугу років в календарному обчисленні складає 30%;

- зобов`язати відповідача 2 здійснити перерахунок та виплатити позивачу згідно оновленої довідки, а саме надбавку за вислугу років, окремо в календарному та окремо в пільговому обчисленні, починаючи з січня 2018 року (з урахуванням індексації) та постійно.

Крім того, просить розглянути справу за правилами позовного провадження з обов`язковим викликом сторін.

Ухвалою від 25.07.2023 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

Відповідно до ухвали від 25.07.2023 позивачу необхідно було у встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із цим позовом із доказами поважності таких причин.

02.08.2023 від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому представник просить поновити строк звернення до суду.

Розглянувши клопотання представника та матеріали позовної заяви, суддя встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суддя звертає увагу на те, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 17.09.2021 він звертався до відповідача 1 щодо обчислення вислуги років військової служби та отримав відповідь відповідача 1 від 28.09.2021 за вих. №3009/с в якій викладений розрахунок вислуги років позивача. З таким розрахунком позивач не погоджується, а також вважає невірним визначення його вислуги років та, відповідно, невірним визначення відповідачем відсоткового значення надбавки за вислугу років. Через зазначене звернувся із цим позовом до суду.

До позовної заяви додані: листи відповідач 1 від 09.09.2021 №2843/с із визначенням вислуги років позивача, від 28.09.2021 №3009/с із детальним математичним розрахунком вислуги років позивача; довідки відповідача 1 від 27.03.2018 №ТЗ-42555, від 10.12.2018 №ТЗ-42555/ИН 599, від 18.10.2021 №2112/с про розмір грошового забезпечення позивача, в яких надбавка за вислугу років визначена у 50%; розрахунок вислуги років відповідача від січня 1990 року в якому кількість повних років вислуги визначена у 29 років.

З наведеного вбачається, що ще з 1990 року позивачу було достовірно відомо про його вислугу років, а з листа відповідача 1 від 28.09.2021 №3009/с йому достовірно відома методика визначення вислуги років.

Також суддею встановлено, що в листопаді 2022 року позивач звертався до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до відповідача 1, в якому зазначав, що 18.10.2021 відповідачем 1 за зверненням позивача була складена довідка від 18.10.2021 № 2112/с про розмір грошового забезпечення для нарахування пенсії, відповідно до якої розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 за посадою, яку він займав на день звільнення зі служби, становить 13376,25 грн (справа №280/6694/22). Рішенням суду від 23.01.2023 у справі №280/6694/22 позовні вимоги позивача були задоволені.

З наведеного вбачається, що з жовтня 2021 року позивачу було достовірно відомо про розмір визначеної йому відповідачем надбавки за вислугу років 50%. При цьому суддя зазначає, що зі змісту доданих до позову довідок відповідача 1 від 27.03.2018, від 10.12.2018 та від 18.10.2021 вбачається оскаржувані дії вчинені відповідачем 1 ще в березні 2018 року, про що позивачу було достовірно відомо.

Враховуючи те, що позивачем оскаржуються саме дії відповідача 1 вчинені ще у березні 2018 року, а не відмова у перерахунку надбавки за вислугу років, то визначений ч. 2 ст. 122 КАС України строк станом на дату звернення позивача до суду із цим позовом щодо відповідача 1 сплив. Отже позивачем пропущений встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду із цим позовом.

Також суддею встановлено, що 02.05.2023 позивач звертався до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до тих саме відповідачів, в якому просив суд:

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо обчислення вислуги років в календарному та пільговому обчисленні, а саме не 50%, а 75%;

зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу - 25% за вислугу років, починаючи з січня 2018 року постійно;

зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію за весь період не донарахування 25%.

Ухвалою судді від 08.05.2023 у справі №280/2745/23 позов був залишений без руху через пропуск строку звернення до суду із цим позовом, а ухвалою від 26.05.2023 позов було повернено позивачу у зв`язку із відсутністю поважних причин для поновлення строку звернення до суду із зазначеним позовом.

В клопотанні представник позивача зазначає, що в 30.06.2023 позивач звертався до відповідачів щодо перерахунку надбавки за вислугу років та перевірки законності обчислення такої надбавки та перерахунку пенсії. Також зазначає про відсутність обмеження у перерахунку пенсії.

З цього приводу, суд зазначає, що звернення позивача до відповідача 1 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 (провадження № К/9901/15971/20).

Так, позивач не наводить жодних доводів, що саме перешкоджало йому подати позов до суду у визначений чинним законодавством строк. Отже, доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Суд зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що законодавцем пов`язано початок перебігу строку звернення до адміністративного суду саме із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не наявністю висновку суду щодо правильності чи неправильності обраного способу захисту.

Окрім того, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не потрібно розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Зі змісту наведених правових норм також убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Осман проти Сполученого Королівства, (Osman v. the United Kingdom), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Круз проти Польщі, (Kreuz v. Poland), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Розглядаючи подані документи суд зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а заявлені причини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах строку звернення до суду, тому суд визнає підстави пропуску строку не поважними.

Згідно ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позовну заяву із заявленими вимогами до відповідача 1 подано з порушенням установленого законом строку для звернення до адміністративного суду, матеріали справи не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині вимог до відповідача 1 підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 241, 243, 246 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (пров. Тихий, буд. 7, м. Запоріжжя, 69063) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви, згідно з частиною 8 статті 169 КАС України, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали у повному обсязі.

Суддя Р.В. Кисіль