Справа № 280/5980/22
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А
(в порядку ч.3 ст.34 КАС України)
26 липня 2023 року Справа № 280/5980/22
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року (суддя Кучугурна Н.В.) скасовано наказ голови Запорізького окружного адміністративного суду від 19.17.2022 року №155-к; визнано протиправною бездіяльність Запорізького окружного адміністративного суду щодо не нарахування та не виплати судді Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди, починаючи з 19.07.2022 року; зобов`язано Запорізький окружний адміністративний суд провести донарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівську винагороду у розмірі, встановленому ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період, починаючи з 19.07.2022 року до набрання рішення у вказаній справі законної сили. Суд посилався, що згідно частин 1, 10 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу; перебування на військовій службі не є таким випадком. Суд керувався судовою практикою, викладеною у постанові Великої палати Верховного суду від 03.11.2022 року у справі №990/4/22, згідно якої під час здійснення правосуддя існують випадки, коли за певних умов суддя не може здійснювати правосуддя; такі випадки поділяються на дві категорії, а саме: перший випадок зумовлений поведінкою судді, зокрема відсторонення від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, при проведенні кваліфікаційного оцінювання та застосування до судді дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя; другий випадок, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або зумовлені його поведінкою, наприклад припинення роботи суду з військовими діями, стихійним лихом, нездійснення суддею правосуддя у разі ліквідації, реорганізації суду, перебування судді у відрядженні, тимчасова непрацездатність, перебування у різного роду відпустках (основна, додаткова, соціальна), у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року залишено без змін. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» є спеціальним законом, тому не можна регулювати нормами ч.3 ст.119 КЗпП України питання щодо суддівської винагороди. Суд зазначав, що позивач не втратив свій статус судді, а, отже, не втратив гарантії незалежності, які гарантовані йому Конституцією України та Законом України «Про судоустрій статус суддів».

Не погоджуюсь з постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 року, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2022 року №50-к ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було увільнено від виконання обов`язків із відправленням правосуддя у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації до Збройних Сил України на особливий період з 10.03.2022 року зі збереженням місця роботи, займаної посади та середньомісячної заробітної плати на період проходження військової служби. У зв`язку з набранням чинності Законом України №2353-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни до ст.19 КЗпП України до наказу Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2022 року №50-к, були внесені зміни, а саме у частині не збереження за ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати на період проходження військової служби.

Встановлено, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» було передбачено випадки коли під час відрядження за суддею зберігається виплата суддівської винагороди за основним місцем роботи та встановлених законом доплат, а саме: відповідно до частин 5, 6 ст.54 частин 1, 4 ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі призначення судді членом Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України він відряджається для роботи в цих органах на постійній основі. За членами цих органів - суддями зберігаються гарантії матеріального, соціального та побутового забезпечення, визначені законодавством для суддів. Суддю за його заявою може бути відряджено для роботи у Національній школі суддів України, а суддю, обраного головою чи заступником голови Ради суддів України, - до Ради суддів України, із збереженням розміру суддівської винагороди за основним місцем роботи та встановлених законом доплат. У зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя. У період дії надзвичайного чи воєнного стану і за умови зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються у відповідному суді, в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 цього Закону, суддя суду, територіальна підсудність справ якого змінюється, може бути без його згоди відряджений для здійснення правосуддя до суду, якому визначається територіальна підсудність справ, що перебували у провадженні суду, в якому працює суддя, а в разі відсутності вакансій у цьому суді - до іншого суду того самого рівня і спеціалізації. Суддя, який відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, здійснює правосуддя та отримує суддівську винагороду в суді, до якого його відряджено.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.2.2018 року №11-р/2018 визнано неконституційними положення ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII зі змінами, а саме: ч.1 ст.55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду; ч.8 ст.56, частин 1, 2 ст.89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;ч.3ст.82, частин 6, 7 ст.147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

При системному аналізі вищевказаного Рішення Конституційного суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018 вбачається, що Рішенням передбачено випадки збереження суддівської винагороди у разі неможливості здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку, зокрема, військовими діями; коли з незалежних від судді причин, у встановлені строки не було прийнято рішення про його відрядження до іншого суду; нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» урегульовано питання відрядження суддів зі збереженням виплати суддівської винагороди у зв`язку зі здійсненням таким суддею судочинства або виплати суддівської винагороди при нездійсненні суддею судочинства з незалежних від судді причин.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не урегульовано питання призову суддів на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду та виплати суддівської винагороди. Натомість ці питання урегульовані ст.119 КЗпП України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На мою думку, суд помилково послався на судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2022 року у справі №990/4/22, оскільки предметом розгляду у даній справі було не зарахування ВРП при вирішенні питання про відставку судді певного періоду стажу, питання щодо виплати суддівської винагороди, зокрема в період мобілізації судді відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Великою Палатою Верховного Суду не вирішувався.

За загальним правилом, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, застосуванню підлягають положення законодавства, у даному випадку норми трудового законодавства, а саме ч.3 ст.119 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі з липня 2022 року, не здійснював судочинство.

Звертаю увагу на те, що Закон України №2353-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» не визнавався неконституційним та відповідно до ст.19 Конституції України, голова суду як посадова особа судового органу зі спеціальним статусом зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суддя О.М. Лукманова