Справа № 280/6903/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 серпня 2023 року Справа № 280/6903/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2022 року за вх. № 46702 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- поновити строки звернення до адміністративного суду;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди, встановленої постановою Кабінету Міістрів України № 168 від 28.02.2022 у період з 11.07.2022 по 01.10.2022;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення додаткову щомісячну винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів україни № 168 від 28.02.2022 за період з 11.07.2022 по 01.10.2022 у розмірі 201 900,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він з 11.07.2022 проходить військову службу за призивом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Так з 11.07.2022 та по день подання позовної заяви позивач приймає безпосередню участь в бойових діях, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Донецької області на лінії зіткнення на глибині ротних та взводних опорних пунктів військової частини НОМЕР_1 .

Зокрема з 14.07.2022 по 14.08.2022 позивач приймав участь у бойових діях на безпосередній лінії зіткнення в районі населеного пункту Бахмут Донецької області. 14.08.2022 позивач отримав поранення та був відправлений на лікування до військово-медичного клінічного центру Південного регіону, де проходив стаціонарне лікування до 05.09.2022.

В період з 09.09.2022 по 16.09.2022 позивач перебував разом з військовою частиною в Черкаській області на ротації. А з 17.09.2022 по 17.10.2022 позивач із військовою частиною, виконував військові обов`язки в районі населеного пункту Бахмут Донецької області. В період з 18.10.2022 по 27.10.2022 позивач приймав участь у бойових діях на безпосередній лінії зіткнення в районі населеного пункту Бахмут Донецької області. З 27.10.2022 та по теперішній час позивач продовжує виконувати військові обов`язки в районі населеного пункту Бахмут Донецької області.

Відтак, за період 11.07.2022 по 05.09.2022 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, позивач мав право на отримання додаткової винагороди у сумі 100 000,00 грн в розрахунку за місяць пропорційного часу участі у вказаних діях та заходах, проте відповідачем було нараховано та виплаченого лише 9 823 грн за серпень 2022 року, та 14 686 грн за вересень 2022 року, а за липень 2022 року взагалі нічого нараховано та виплачено не було. За жовтень 2022 року відповідачем було нараховано та виплачено 14 686 грн та 29 558 грн. За листопад 2022 року - нараховано та виплачено 14 686 грн.

За період військової служби позивач до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Тому, позивач вважає, що відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено рошове забезпечення і додаткова грошова винагорода, визначена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за періоди: з 11.07.2022 по 01.08.2022 - 60 400 грн; з 01.08.2022 по 01.09.2022 - 100 000,00 грн; 01.09.2022 по 01.10.2022 - 41 500 грн. Тому, позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/6903/22 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 12.12.2022 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущенний строк. Відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 не надано до суду пояснень та документального обґрунтування показань щодо предмету спору. Про розгляд справи відповідач повідомлявся належним чином.

17.01.2023 представником позивача адвокатом Луговим Б.В. за вх. № 2613 Запорізькому окружному адміністративному суду надане письмове клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа № 1314/2/56/92/3853 від 09.12.2022 та копії картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2022 рік.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи обсяг добутих доказів, котрі повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а також реалізацію учасниками справи прав на подачу відповідних процесуальних документів та незмінність завдання адміністративного судочинства у будь-якому спорі, суд вважає, що справа підлягає вирішенню на підставі наявних доказів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.05.2022 по 11.07.2022 зарахований до списку особового складу № 173 військової частини НОМЕР_2 , а з 11.07.2022 зарахований до списку особового складу № 194 військової частини НОМЕР_1 солдатом резерву. Що підтверджується наданими позивачем: копією паспорта громадянина України НОМЕР_3 виданого Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області від 05.01.2006 та копією військового квитка на ім`я ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 виданого Запорізьким ОМ військовим комісаріатом Запорізької області від 19.10.2009.

ОСОБА_1 перебуває на посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , однак надати належним чином завірені копії відповідних документів військової частини НОМЕР_1 не можливо, у зв`язку з виконанням бойових завдань на відповідних напрямках зі здійснення заходів щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримання військової агресії російської федерації проти України, про що свідчить лист Військової частини НОМЕР_5 № 1214/2/56/92/3853 від 09.12.2022 наданою позивачем до матеріалів справи.

14.08.2022 мала місце подія отримання позивачем травми під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Бахмут - відбиття агресії окупаційних військ Російської Федерації. Ця обставина підтверджена:

- 14.08.2022 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в н.п. Володимирівка 14.08.2022 о 15-00 год. отримав ЗЧМТ, мінна акустична травма, що підтверджується копією медичної довідки від 14.08.2022 наданою позивачем до матеріалів справи;

- з 15.08.2022 по 17.08.2022 ОСОБА_1 проходив лікування в КНП «МКЛ № 6 ДМР» на стаціонарі з діагнозом ЗЧМТ, СГМ, Акубаротравма (на тлі бойових дій 14.08.2022). Так згідно з анамнезу: 14.08.2022 отримав травму під час виконання бойових дій в Донецькій області, доставлений до приймального відділення 6 МЛК, госпіталізований до терапевтичного відділення, що підтверджується копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1051822/1409 від 17.08.2022, наданою позивачем до матеріалів справи;

- з 17.08.2022 по 23.08.2022 ОСОБА_1 проходив лікування у ВМКЦ ПР м. Умань, з діагнозом ВТ (14.08.2022) Акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок. Гостра двобічна нейросенсорна приглухуватість зі сприйняттям ШМ до 6,0 м. на обидва вуха. Так згідно з анамнезу: зі слів хворого та медичної документації травму отримав під час бойових дій 14.08.2022 біля населеного пункуту Володимирівка Донецької області. Перша лікарська допомога надана в 66ВМГ м. Курахове 15.08.2022. Далі евакуйований до МЛК № 6 м. Діпро 17.08.2022 санітарним транспортом доставлений ВМКЦ ПР м. Умань, госпіталізований, що підтверджується копією перевідного епікризу із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2085 від 23.08.2022, наданою позивачем до матеріалів справи;

- з 23.08.2022 по 05.09.2022 ОСОБА_1 проходив лікування у КНП «Жашківська БПЛ» Жашківської міської ради з діагнозом Вибухова травма (14.08.2022) Акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок. Гостра двобічна нейросенсорна приглухуватість зі сприйняттям ШМ до 6.0 м. на обидва вуха. Стан після перенесення ЗЧМТ (струс головного мозку внаслідок акуботравми) Так згідно з анамнезу: зі слів хворого та медичної документації травму отримав під час бойових дій 14.08.2022 біля населеного пункуту Володимирівка Донецької області. Перша лікарська допомога надана в 66ВМГ м. Курахове 15.08.2022. Далі евакуйований до МЛК №6 м. Діпро 17.08.2022 санітарним транспортом доставлений ВМКЦ ПР м. Умань, госпіталізований 17.08.2022 по 23.08.2022. Переведений в КНП «Жашківска БПЛ» в відділення загальної хірургії що підтверджується копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2944 від 05.09.2022, наданою позивачем до матеріалів справи.

Обставини лікування позивача у цей період саме з причини отримання травми 14.08.2022 учасниками справи не заперечуються, додаткового доказування відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не потребують.

Будь - яких об`єктивних даних про умови проходження позивачем у період з 11.07.2022 по 13.08.2022 та з 06.09.2022 по день подачі позовної заяви до Запорізького окружного адміністративного суду 07.12.2022, військової служби (а саме: знаходження на лікуванні, перебування у відпустці, продовження виконання обов"язків військової служби за посадою) учасниками спору до матеріалів справи не подано, що з огляду на приписи ч.2 ст.79 і 4 ст.161 та ч.3 ст.79 та ч.4 ст.162 КАС України у даному конкретному випадку не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Відповідно до відомостей вказаних в картці особового рахунку працівника ОСОБА_1 за 2022 рік, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на посаді сержанта поребував з 11.07.2022, на посаді старший стрілець 29.10.2022. Посадовий оклад: з 11.07.2022 складав - 3 260 грн, з 29.10.2022 - 2 910 грн. З січня по липень 2022 року відсутні нарахування та утримання будь - які. За відпрацьований 21 день серпня 2022 року до виплати нараховано: 9 811,90 грн; за відпрацьований 31 день вересня 2022 року до виплати нараховано: 14 696,79 грн; за відпрацьовані 30 днів жовтня 2022 року до виплати нараховано: 44 246,09 грн; за відпрацьований 31 день листопада 2022 року до виплати нараховано: 68 167,23 грн, вказана інформація міститься в наданій до матеріалів справи позивачем картці обліку особового рахунку праіцівника за 2022 рік. Однак, картка особового рахунку ОСОБА_1 за 2022 рік, як військовослужбовця не містить відомостей про нарахування та виплати позивачу - щомісячної додаткової винагороди у порядку постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, за липень - грудень 2022 року.

Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень (Військової частини НОМЕР_1 ) з приводу оплати часу військової служби з 11.07.2022 по 01.10.2022 не у повному обсязі за рахунок непроведення платежів з щомісячної додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у підвищеному розмірі, позивач ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Збройних Сил України винагороди за працю (службу) додатково до ст. 43 Конституції України деталізовані приписами ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 (з 01.03.2018).

Так, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч. 4 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022 № 168, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. та до 100 000,00 грн.

Так, у п. 1 первісної редакції постанови КМ України від 28.02.2022 № 168, Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30 000,00 грн щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022 № 168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди.

Також у п. 1 первісної редакції постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30 000,00 грн і до 100 000,00 грн є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМ України від 28.02.2022 № 168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії; 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

За одночасної відповідності усім переліченим кваліфікаційним умовам громадянин набуває право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У розумінні ст. 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-ХІІ «Про оборону України» бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Пунктом 1 постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022 № 400 право на отримання додаткової винагороди до 100 000,00 грн було поширено на такі категорії осіб які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; 2) захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); 3) загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Отже, поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 у розмірі до 100 000,00 грн, зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100 000,00 грн як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь - яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.

На момент виникнення спірних правовідносин правила виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 військовослужбовцям Збройних Сил України були деталізовані приписами окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 (далі за текстом Окреме доручення № 912/з/29).

Згідно з п. 1 Окремого доручення № 912/з/29 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: - бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; - бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони Держави; - бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; - бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; - завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях, тимчасового окупованих (захоплених) противником; - бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; - бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); - виконання бойових завдань з ураження повітряних цілей; - виконання бойових завдань у районах проведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; - здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконання зльоту; - виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно з п. 3 Окремого доручення № 912/з/29 райони ведення бойових дій підлягають визначенню рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України; склад діючих угрупувань Сил оборони держави підлягає визначенню як рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, так і рішеннями начальника Генерального штабу Збройних Сил України; інші райони ведення бойових дій (у тому числі повітряного простору), в яких здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення підлягають визначенню за рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Також згідно з п. 3 Окремого доручення № 912/з/29 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії повинно відбуватись на підставі: - бойового наказу (бойового розпорядження); - журналу бойових дій, журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення, постовою відомості; - рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом п. 5 Окремого доручення № 912/з/29 було продубльовано та конкретизовано припис постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям особового складу військової частини на підставі наказів командирів військових частин із відображенням у тексті такого наказу бойового наказу (бойового розпорядження).

Відповідно до п. 6 Окремого доручення № 912/з/29 фізичне складання (існування) рапорту командира відповідного підрозділу з питання призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 поряд із існуванням згаданих у п. 3 Окремого доручення № 912/з/29 документів є передумовою для прийняття наказу командира військової частини про призначення, обчислення, виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168.

Як то указано у п. 7 Окремого доручення № 912/з/29, підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн військовослужбовцям, які знаходяться на лікуванні після поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення є довідка про обставини отримання військовослужбовцем поранення за формою згідно з додатком № 5 до Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України (затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402).

Випадки невиплати додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 були сформульовані у п. 9 Окремого доручення № 912/з/29.

У межах спірних правовідносин за участю позивача як військовослужбовця на існування згаданих у п. 9 Окремого доручення № 912/з/29 обставин не посилається а ні позивач, а ні відповідач, а тому суд виходить із відсутності таких обставин.

Отже, виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 була передбачена в обов`язковому фіксованому розмірі 30 000,00 грн у межах кожного календарного місяця за кожен календарний день обіймання військової посади (тобто із розрахунку 30 днів у календарному місяці розмір денної виплати складає 1 000,00 грн до утримання податків (зборів), а із розрахунку 31 день у календарному місці розмір денної виплати складає 967,74 грн до утримання податків (зборів).

Натомість, виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 у розмірі понад 30 000,00 грн до 100 000,00 грн (тобто до 70 000,00 грн) була передбачена у разі особистого вчинення кожним конкретним військовослужбовцем протягом доби (календарного дня) будь-якого діяння з кола, окреслених у п. 1 Окремого доручення № 912/з/29 (тобто із розрахунку 30 днів у календарному місці розмір денної виплати складає 2.333,33грн. до утримання податків (зборів), а із розрахунку 31 день у календарному місці розмір денної виплати складає 2 258,06 грн до утримання податків (зборів).

Суд підкреслює усвідомлення змісту ст.3 Конституції України (де указано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю), змісту ст.17 Конституції України (відповідно до якої держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей), змісту ст. 65 Конституції України (згідно з якою захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України), усі ризики для життя та здоров`я людини, спричинені безпосереднім та особистим виконанням громадянином завдання із захисту суверенітету України та територіальної цілісності України.

При цьому, суд зважає, що вимога особи про виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 у бажаному розмірі одночасно означає і не сформульоване текстуально, але існуюче у реальності звинувачення відповідної компетентної військової посадової особи (командира, начальника) у неправильному обліку часу військової служби, у неправильній кваліфікації умов несення військової служби, у неправильному визначенні розміру додаткової винагороди.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому, відповідність закону рішення чи діяння суб`єкта владних повноважень у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед відповідачем.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст. 77 КАС України у поєднанні з приписами ч. 4 ст. 9, абз. 2 ч. 2 ст. 77, частин 3 і 4 ст. 242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним субєктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних правовідносинах обставини набуття позивачем права на одержання щомісячної додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 у підвищеному до 100 000,00 грн розмірі у місяць пропорційно за період часу 14.08.2022 -05.09.2022 не заперечено відповідачем суб`єктом владних повноважень. Тому ці обставини не підлягають додатковому доказуванню у межах даного спору.

В позовній заяві позивачем інформовано суд про те що, в період часу з 11.07.2022 по 13.08.2022 та з 06.09.2022 та до теперішнього часу він проходить військову службу, а саме: з 14.07.2022 по 13.08.2022 виконував військові обов`язки в районі населеного пункту Бахмут Донецької області; з 09.09.2022 по 16.09.2022 - перебував разом з військовою частиною в Черкаській області на ротації; з 18.09.2022 по 17.10.2022 - виконував військові обов`язки в районі населеного пункуту Бахмут Донецької області; з 18.10.2022 по 27.10.2022 приймав участь у бойових діях на безпосередній лінії зіткнення в районі населеного пункту Бахмут Донецької області; з 27.10.2022 та по теперішній час позивач продовжує виконувати військові обов`язки в районі населеного пункту Бахмут Донецької області.

Однак доказів про безпосередню участь заявника у ці дні у бойових діях або знаходження заявника у ці дні на лікуванні через отриману 14.08.2022 травму до матеріалів справи у порядку ч. 2 ст. 79 та ч. 4 ст. 161 і ч. 3 ст. 79 та ч. 4 ст. 162 КАС України учасниками спору до матеріалів справи не подано, а тому суд виходить із відсутності таких доказів. Тому суд змушений визнати ці доводи позивача недоведеним.

Отже, ці календарні дні військової служби заявника не підлягають оплаті щомісячною додатковою винагородою у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 у підвищеному розмірі.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

Звертаючись до суду, позивач сформулював вимогу про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з приводу ненерахування та невиплати щомісячної додаткової винагороди, встановленої постановою КМ України від 28.02.2022 №168 за період 11.07.2022 по 01.10.2022.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 464/5990/16-а: 1) як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені; 2) Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи; 3) Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності; 4) встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

У пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022 у справі № 9901/276/19 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Судом з`ясовано, що діяння суб`єкта владних повноважень з приводу не нарахування та не виплати за період з 14.08.2022 по 05.09.2022 щомісячної додаткової винагороди в порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 у підвищеному до 100 000,00 грн місячному розмірі пропорційно слід кваліфікувати саме у якості протиправної бездіяльності.

Вимога про стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень 201 900 грн (двісті одної тисячі дев`ятсот гривен) коштів задоволенню не підлягає, так як, у відносинах з проходження громадянином публічної служби належним способом захисту порушеного права (інтересу) особи за загальним правилом (у разі відсутності неспростовних та беззастережних даних про намір суб`єкта владних повноважень ухилитись у майбутньому від виконання рішення суду, що набрало законної сили) є вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити кошти у вигляді грошового забезпечення.

Суд відмічає, що за визначенням п. 6 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження, а за змістом п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Як то указано у ч.1 ст.47 Бюджетного кодексу України, відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

За правовою суттю діяння з приводу невиконання суб`єктом владних повноважень покладеного законом обов`язку з повної оплати праці публічного службовця підлягає кваліфікації у якості бездіяльності, зумовлює виникнення боргу минулих періодів, потребує як видання наказу про призначення виплати (у межах даного спору - додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168), так і ініціювання процедури внесення змін до кошторису бюджетної установи задля отримання додаткових асигнувань.

Протилежне тлумачення змісту перелічених норм права явно та очевидно є неправильним, позаяк призводить до абсолютної неможливості виконання суб`єктом владних повноважень розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, зокрема, як вимог ст. 235 Кодексу законів про працю України в частині оплати часу вимушеного прогулу через незаконне звільнення, так і вимог ст. 24 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», ст. 115 Кодексу законів про працю України в частині виплати боргу з винагороди за працю/службу за хронологічно попередні проміжки часу, такі нездійснені своєчасно витрати минулих періодів взагалі не відображаються у складі відомостей кошторису бюджетної установи на поточний календарний рік за відсутності події видання розпорядчого акту про їх призначення та нарахування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оскільки у ході розгляду справи були підтверджені обставини порушення прав та інтересів позивача за рахунок неоплати часу служби у публічно-правових відносинах в частині призначення, обчислення і виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 за періоди 14.08.2022 по 05.09.2022, у підвищеному до 100 000,00 грн розмірі у межах місяця пропорційно, то порушеному праву позивача за цим епізодом належить надати судовий захист у спосіб, що сформульований у резолютивній частині даного рішення.

У решті вимог позовної заяви належить залишити без задоволення за періоди: з 11.07.2022 по 13.08.2022; з 06.09.2022 по 06.09.2022 по 16.09.2022; 18.09.2022 по 17.10.2022; з 18.10.2022 по 27.10.2022; з 27.10.2022 та по теперішній час, у зв`язку із недоведеністю обставин лікування заявника через отриману 14.08.2022 травму та недоведеність обставин знаходження позивача у відпустці за станом здоров`я після завершення його лікування через отриману 14.08.2022 травму, або продовження ним несення військового обов`язку у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії в районі ведення воєнних (бойових) дій, тощо.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011 у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010 у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003, у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008, у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241 -243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Вийти за межі позовної заяви.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період з 14.08.2022 - 05.09.2022 щомісячної додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у зв`язку з отриманням ним 14.08.2022 травмою

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період з 14.08.2022 - 05.09.2022, щомісячну додаткову винагороду у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у зв`язку з отриманою ним 14.08.2022 травмою.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 04 серпня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький