Справа № 160/18143/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами визнати протиправними дії Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо ухилення від прийняття рішення щодо видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи; зобов`язати Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації прийняти рішення щодо видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся позивач, з обґрунтуванням обставин, на які посилався в позовній заяві. За результатом апеляційного перегляду справи, просив скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 в адміністративній справі №160/18143/22 скасовано.

Прийнято у справі № 160/18143/22 нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян з не розгляду заяви позивача з визначення статусу особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язано Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації розглянути заяву позивача від 07.11.2022 року про видачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 1) з урахуванням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року та підтвердити позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з видачею відповідного посвідчення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

До Третього апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить встановити судовий контроль за виконанням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 по справі № 160/18143/22, шляхом зобов`язання Дніпропетровської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ін ших категорій громадян протягом одного місяця подати суду звіт про виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22 за позо вом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян - про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заяви, посилався на те, що 18 травня 2023 року ОСОБА_1 , на підставі Постанови Третього апеляційного адмініст ративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22, звернувся до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та ін ших категорій громадян (надалі - Регіональна комісія) із заявою про видачу посвідчення потер пілого від Чорнобильської катастрофи першої категорії (зареєстровано Регіональною комісією 19 травня 2023 року за вх. № Г-2851/0/42-23), однак, Регіональною комісією моя заява від 18 травня 2023 року залишена без ували та розгляду, а постанова Третього апеляційного адмініс тративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22 - без виконання. Таким чином, Регіональна комісія ухиляється від добровільного виконання набувшої за конної сили Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по адміністративній справі № 160/18143/22 і тому, вважає за необхідне просити суд про встано влення судового контролю за виконанням судового рішення в справі № 160/18143/22 тому, що без застосовування судового контролю шляхом зобов`язання Регіональної комісії подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом - Постанова Тре тього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по адміністративній справ № 160/18143/22 Регіональною комісією виконана не буде взагалі.

Заперечень або відзиву на заяву про встановлення судового контролю до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Згідно із положеннями частини першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

При цьому, законодавством не встановлено імперативних приписів щодо послідовності застосування цих способів судового контролю або певних умов, наявність яких визначає право позивача звернутися до суду або із заявою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, в порядку ст. 382 КАС України, або про визнання протиправною бездіяльності такого суб`єкта щодо невиконання судового рішення, в порядку ст.383 КАС України.

Таким чином, право вибору способу судового контролю належить позивачу, а повноваження щодо застосування відповідного способу судового контролю відноситься до компетенції суду.

Положення КАС України не містять обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України, лише при прийнятті рішення. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.

Враховуючи, що за нормами статті 382 КАС України, судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), слід дійти висновку, що для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17.

Так, постанова Третього апеляційного адмініс тративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22, якою було Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації розглянути заяву позивача від 07.11.2022 року про видачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 1) з урахуванням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року та підтвердити позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з видачою відповідного посвідчення, набрала законної сили з дати її прийняття - 02 травня 2023 року.

18 травня 2023 року ОСОБА_1 , на підставі Постанови Третього апеляційного адмініст ративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22, звернувся до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та ін ших категорій громадян із заявою про видачу посвідчення потер пілого від Чорнобильської катастрофи першої категорії (зареєстровано Регіональною комісією 19 травня 2023 року за вх. № Г-2851/0/42-23), однак, Регіональною комісією моя заява від 18 травня 2023 року залишена без ували та розгляду, а постанова Третього апеляційного адмініс тративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22 - без виконання.

Отже, об`єктивні обставини (матеріали справи) підтверджують, що постанову Третього апеляційного адмініс тративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22 на цей час не виконано, що є обставиною для можливості встановлення судового контролю.

Колегія суддів зазначає, що невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду або встановлення судового контролю щодо виконання рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

З урахуванням зазначеного, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем судового рішення від 02.05.2023, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача подати до суду першої інстанції в місячний строк звіт про виконання постанови Третього апеляційного адмініс тративного суду від 02 травня 2023 року по справі № 160/18143/22.

Керуючись ст. 248, 256, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України задовольнити.

Зобов`язати Дніпропетровську обласну державну адміністрацію в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян надати до Третього апеляційного адміністративного суду у місячний термін з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 у справі № 160/18143/22.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва