Справа № 200/6408/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року справа № 200/6408/19-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В.,

за участі секретаря судового засідання Передерія Є.О.,

представника позивача Золотухіна Р.М.,

представника відповідача Дмитрієва Є.К.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі №200/6408/19-а (головуючий І інстанції Зінченко О.В.) за позовом приватного акціонерного товариства ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу» до Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 08.04.2019, від 14.05.2019, від 12.06.2019, від 11.07.2019, від 09.08.2019.

В обгрунтування позову зазначив, що на час прийняття спірних вимог позивач був звільнений від сплати єдиного внеску відповідно до п. 9-4 Закону № 2464 з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Починаючи з 01.01.2016 позивач виконує свої обов`язки щодо єдиного внеску: своєчасно та в повному обсязі нараховує, обчислює і сплачує єдиний внесок.

Відтак, після кожної сплати позивачем єдиного внеску за поточні періоди, відповідач протиправно зараховує зазначені кошти в рахунок погашення боргу (недоїмки) з єдиного внеску, якого, виходячи з діючого законодавства, взагалі не існує, оскільки позивач був звільнений від виконання своїх обов`язків.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 08.04.2019 станом на 31.03.2019 на суму 26518180,55 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 14.05.2019 станом на 30.04.2019 на суму 26518023,77 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 12.06.2019 станом на 31.05.2019 на суму 26518023,49 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 11.07.2019 станом на 30.06.2019 на суму 26517005,51 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 09.08.2019 станом на 31.07.2019 на суму 26517118,37грн.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення ч. 6 ст. 25 Закону № 2464, згідно якої за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені в порядку календарної черговості їх виникнення.

Вимоги про сплату податкового боргу складаються з сум ЄВ, які нараховані з 30.01.2017 по 2019 рік, які несплачені в законодавчо визначені терміни.

Податковий борг у позивача виник з листопада 2015 року та становив на 31.12.21,04 грн.

В подальшому за 2016 рік несплачені нарахування становили 5654352,88 грн; за 2017 рік 2106486,57 грн; за 2018 рік 1020 грн.

Суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення п. 9-4 Закону № 2464, оскільки ця норма звільняла платників ЄСВ від відповідальності не в залежності від їх місцезнаходження, а в залежності від знаходження на обліку в органах доходів і зборів.

Позивач з 08.09.2016 перебував на обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податку, а місто Дніпро не віднесено до переліку міст, де проводилася АТО.

Суд першої інстанції не врахував наявність підстав для закриття провадження по цій справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.09.2021 по справі № 905/2030/19, усі майнові (включаючи спори з визнання протиправними податкових повідомлень-рішень), та немайнові спори податкових органів та платників податків, які перебувають в процедурі банкрутства, мають розглядатися господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство такого платника податків.

В даному випадку позивач перебуває в процесі банкрутства, що підтверджено витягом з ЄДР (21.09.2020 внесення судового рішення про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи від 20.07.2020 № 905/857/19.

Таким чином, ця справа не підсудна Донецькому окружному адміністративному суду та не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження по справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити судове рішення без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року визнано протиправними та скасовані вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17:

від 08.04.2019 станом на 31.03.2019 на суму 26518180,55 грн;

від 14.05.2019 станом на 30.04.2019 на суму 26518023,77 грн;

від 12.06.2019 станом на 31.05.2019 на суму 26518023,49 грн;

від 11.07.2019 станом на 30.06.2019 на суму 26517005,51 грн;

від 09.08.2019 станом на 31.07.2019 на суму 26517118,37 грн.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби зарахувати суми платежів, починаючи з січня 2016 року згідно платіжних доручень в рахунок сплати ПрАТ ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» єдиного внеску відповідно до призначення платежу.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 200/6408/19-а скасовано, в задоволенні позову ПрАТ ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 08.04.2019, від 14.05.2019, 12.06.2019, 11.07.2019, від 09.08.2019 та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року, скасовані судові рішення першої та апеляційної інстанції, а справу № 200/6408/19 направлено на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду, з підстав неповного з`ясування судами обставин справи.

Як визначено Верховним Судом з 8 вересня 2016 року позивач втратив право на звільнення від виконання обов`язку платника єдиного внеску на підставі Закону № 2464, проте, ключовим питанням для правильного вирішення даної справи є період виникнення недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску та визначення суми заборгованості у розрізі періодів її виникнення з урахуванням доводів скаржника щодо судового оскарження відповідних сум недоїмки, що було залишено поза увагою судів попередніх інстанцій.

Приватне акціонерне товариство ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ, зареєстровано як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 005508186. Зареєстровано за адресою: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, 1.

До вересня 2016 року позивач перебував на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України.

З вересня 2016 та на момент формування спірних вимог позивач перебував на обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків ДФС, правонаступником якого є Східне Міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

08 квітня 2019 року Офісом великих платників податків ДФС прийнято вимогу № Ю-53-17, відповідно до якої податковий орган вимагає від ПрАТ «ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ» сплатити заборгованість станом на 31 березня 2019 року за єдиним внеском в розмірі 26515120,55 грн, штраф в розмірі 3060,00 грн, всього на суму 26518180,55 грн.

Також, Офісом великих платників податків ДФС винесені інші вимоги про сплату боргу (недоїмки), що є предметом оскарження у цій справі:

№ Ю-53-17 від 14 травня 2019 року станом на 30 квітня 2019 року на суму 26518023,77 грн;

№ Ю-53-17 від 12 червня 2019 року станом на 31 травня 2019 року на суму 26518060,49 грн;

№ Ю-53-17 від 11 липня 2019 року станом на 30 червня 2019 року на суму 26517005,51 грн;

№ Ю-53-17 від 9 серпня 2019 року станом на 31 липня 2019 року на суму 26517118,37 грн.

Як свідчать данні інтегрованої картки платника податків позивача станом на 31.12.2014 у позивача обліковувалась переплата у розмірі 5450269,83 грн.

За період з січня по квітень 2015 року позивачем здійснено сплату єдиного внеску у розмірі 6636289,16 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № 328256 від 06.01.2015 у розмірі 178666,83 грн, № 328255 від 06.01.2015 у розмірі 244,25 грн, № 328257 від 06.01.2015 у розмірі 50057,06 грн, № 328258 від 06.01.2015у розмірі 528361,11 грн, № 330655 від 21.01.2015 у розмірі 136256,82 грн, № 330656 від 21.01.2015 у розмірі 1519942,89 грн, № 331603 від 23.01.2015 у розмірі 353749,00 грн, № 331601 від 23.01.2015 у розмірі 46640,32 грн, № 331602 від 23.01.2015 у розмірі 46789,73 грн, № 331500 від 23.01.2015 у розмірі 6500,00 грн, № 333368 від 06.02.2015у розмірі 1,00 грн, № 333367 від 06.02.2015 у розмірі 187983,44 грн, № 333366 від 06.02.2015 у розмірі 94,85 грн, № 334602 від 10.02.2015 у розмірі 1,00 грн, № 334601 від 10.02.2015 у розмірі 132547,33 грн, № 334903 від 11.02.2015 у розмірі 1,00 грн, № 334907 від 11.02.2015 у розмірі 96349,00 грн, № 335737 від 23.02.2015 у розмірі 1,00 грн, № 335736 від 23.02.2015 у розмірі 10957,97 грн, № 335735 від 23.02.2015 у розмірі 5300,00 грн, № 337759 від 05.03.2015 у розмірі 1,00 грн, № 337758 від 05.03.2015 у розмірі 169954,30 грн, № 337523 від 06.03.2015 у розмірі 1,00 грн, № 337524 від 06.03.2015 у розмірі 1,00 грн, № 337525 від 06.03.2015 у розмірі 1,00 грн, № 337522 від 06.03.2015 у розмірі 10209,82 грн, № 338949 від 06.03.2015 у розмірі 1841,01 грн, № 337521 від 06.03.2015 у розмірі 35921,49 грн, № 338950 від 06.03.2015 у розмірі 663,36 грн, № 339101 від 06.03.2015 у розмірі 99928,09 грн, № 340707 від 23.03.2015 у розмірі 1,00 грн, № 341404 від 23.03.2015 у розмірі 1,00 грн, № 340706 від 23.03.2015 у розмірі 173512,61 грн, № 341403 від 23.03.2015 у розмірі 25 254,10 грн, № 341412 від 23.03.2015 у розмірі 4104,44 грн, № 341413 від 23.03.2015 у розмірі 5210,76 грн, № 341402 від 23.03.2015 у розмірі 995,56 грн, № 344311 від 07.04.2015 у розмірі 1,00 грн, № 344349 від 07.04.2015 у розмірі 113594,27 грн, № 344348 від 07.04.2015 у розмірі 1466,08 грн, № 344347 від 07.04.2015 у розмірі 3065,78 грн, № 346378 від 23.04.2015 у розмірі 1,00 грн, № 346446 від 23.04.2015 у розмірі 1,00 грн, № 346444 від 23.04.2015 у розмірі 110436,90 грн, № 346377 від 23.04.2015 у розмірі 111,60 грн, № 346445 від 23.04.2015 у розмірі 4900,00 грн, № 349428 від 07.05.2015 у розмірі 1206,05 грн, № 349430 від 07.05.2015 у розмірі 2325189,74 грн, № 349429 від 07.05.2015 у розмірі 248009,60 грн, № 349605 від 07.05.2015 у розмірі 260,00 грн (том 9, арк. справи 2-51).

Таким чином, станом на 07.05.2015, переплата становить: 5450269,83 грн + 6636289,16 грн = 12086558,99 грн, що в свою чергу підтверджено інтегрованою карткою платника за 2015 рік, у графі «Надміру сплачені суми єдиного внеску (авансові платежі)», станом на дату 07.05.2015.

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за травень 2015 № від 27.06.2015, задекларовано до сплати 7964107,24 грн (том 9, арк. справи 52-57).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивач сплатив 4582771,40 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № 351056 від 22.05.2015 у розмірі 131222,82 грн, № 351057 від 22.05.2015 у розмірі 39400,00 грн, № 351055 від 22.05.2015 у розмірі 5400,00 грн, № 351058 від 22.05.2015 у розмірі 991454,67 грн, № 351781 від 27.05.2015 у розмірі 18234,67 грн, № 351780 від 27.05.2015 у розмірі 2456,94 грн, № 354023 від 05.06.2015 у розмірі 2932469,76 грн, № 353830 від 05.06.2015 у розмірі 402530,16 грн, № 353831 від 05.06.2015 у розмірі 563,36 грн, № 354024 від 05.06.2015 у розмірі 59039,02 грн (том 9, арк. справи 58-67).

Залишок суми у розмірі 3381335,84 грн, погашений за рахунок існуючої переплати.

Отже, після декларування та сплати єдиного внеску за травень 2015, переплата зменшилась, та склала: 12086558,99 грн - 3381335,84 грн = 8705223,15 грн

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2015 № від 15.07.2015, задекларовано до сплати 8264407,70 грн (том 9, арк. справи 68-73).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивач сплатив 4771205,85 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями:№ 355239 від 23.06.2015 у розмірі 1392375,00 грн, № 355236 від 23.06.2015 у розмірі 184046,12 грн, № 355241 від 23.06.2015 у розмірі 4506,72 грн, № 355240 від 23.06.2015 у розмірі 49833,34 грн, № 355238 від 23.06.2015 у розмірі 610,62 грн, № 355237 від 23.06.2015 у розмірі 6800,00 грн, № 358906 від 07.07.2015 у розмірі 1741,37 грн, № 358907 від 07.07.2015 у розмірі 22202,83 грн, № 358908 від 07.07.2015 у розмірі 2736558,92 грн, № 358905 від 07.07.2015 у розмірі 369799,60 грн, № 358791 від 07.07.2015 у розмірі 2731,33 грн (том 9, арк. справи 74-84).

Залишок суми у розмірі - 3493201,85 грн, погашено за рахунок існуючої переплати.

Отже, після декларування та сплати єдиного внеску за червень 2015, переплата зменшилась, та склала: 8705223,15 грн - 3493201,85 грн = 5212021,30 грн

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень 2015 № від 18.08.2015, задекларовано до сплати 9614023,84 грн (том 9, арк. справи 85-90).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивач сплатив 5561596,94 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № 358788 від 07.07.2015 у розмірі 360,00 грн, № 358793 від 07.07.2015 у розмірі 4566,96 грн, № 358792 від 07.07.2015 у розмірі 5462,67 грн, № 358790 від 07.07.2015 у розмірі 615,45 грн, № 358789 від 07.07.2015 у розмірі 720,00 грн, № 360819 від 23.07.2015 у розмірі 1001,81 грн, № 360711 від 23.07.2015 у розмірі 1208842,33 грн, № 360818 від 23.07.2015 у розмірі 133,67 грн, № 360709 від 23.07.2015 у розмірі 159929,86 грн, № 360712 від 23.07.2015 у розмірі 41829,91 грн, № 360710 від 23.07.2015 у розмірі 5200,00 грн, № 363951 від 07.08.2015 у розмірі 1148,78 грн, № 363954 від 07.08.2015 у розмірі 1208,56 грн, № 363952 від 07.08.2015 у розмірі 3608 938,01 грн, № 363953 від 07.08.2015 у розмірі 37765,80 грн, № 361450 від 07.08.2015 у розмірі 483873,13 грн (том 9, арк. справи 91-106).

Залишок суми у розмірі 4052426,90 грн, погашено за рахунок існуючої переплати.

Отже, після декларування та сплати єдиного внеску за липень 2015, переплата зменшилась, та склала: 5212021,30 грн - 4052426,90 грн = 1159594,40 грн.

За рахунок платіжних доручень № 360282 від 23.07.2015 у розмірі 12199,09 грн, № 360293 від 23.07.2015 у розмірі 13602,94 грн, № 360292 від 23.07.2015 у розмірі 55,32 грн, переплата збільшилась: 1159594,40 грн + 25857,35 грн = 1185451,75 грн (том 9, арк. справи 107-109).

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2015 № від 18.09.2015, задекларовано до сплати 10357949,96 грн (том 9, арк. справи 110-116).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивачем сплачено 5933288,29 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № 365258 від 21.08.2015 у розмірі 12085,56 грн, № 365268 від 21.08.2015 у розмірі 1344114,33 грн, № 365266 від 21.08.2015 у розмірі 177456,00 грн, № 365267 від 21.08.2015 у розмірі 53100,00 грн, № 365265 від 21.08.2015 у розмірі 7200,00 грн, № 365259 від 21.08.2015 у розмірі 91287,00 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 1563,29 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 1799,47 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 218,48 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 2833,56 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 3697884,03 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 46149,03 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 491706,22 грн, № від 07.09.2015 у розмірі 875,98 грн, № від 30.09.2015 у розмірі 1563,29 грн, № від 30.09.2015 у розмірі 944,38 грн, № від 02.10.2015 у розмірі 1563,29 грн, № від 02.10.2015 у розмірі 944,38 грн (том 9, арк. справи 117-134).

Залишок суми у розмірі - 4424661,67 грн, частково погашено за рахунок існуючої переплати.

Отже, після декларування та сплати єдиного внеску за серпень 2015, заборгованість склала: - 4424661,67 грн + 1185451,75 грн = 3239209,92 грн.

Отже, заборгованість по сплаті ЄСВ у позивача виникла з серпня 2015 року в розмірі 3239209,92 грн.

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2015 № від 19.10.2015, задекларовано до сплати 12786538,90 грн (том 9, арк. справи 135-140).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивачем сплачено 7352378,45 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № від 23.09.2015 у розмірі 1407305,00 грн, № від 23.09.2015 у розмірі 192853,54 грн, № від 23.09.2015 у розмірі 40666,67 грн, № від 23.09.2015 у розмірі 5500,00 грн, № від 07.10.2015 у розмірі 2885,58 грн, № від 07.10.2015 у розмірі 31828,73 грн, № від 07.10.2015 у розмірі 381,71 грн, № від 07.10.2015 у розмірі 424,31 грн, № від 07.10.2015 у розмірі 453,05 грн, № від 07.10.2015 у розмірі 4997626,50 грн, № від 07.10.2015 у розмірі 671648,61 грн, № від 28.10.2015 у розмірі 424,31 грн, № від 28.10.2015 у розмірі 380,44 грн (том 9, арк. справи 141-153).

Заборгованість за вересень 2015, склала суму - 5434160,45 грн.

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за жовтень 2015 № від 18.11.2015, задекларовано до сплати 14599621,25 грн (том 9, арк. справи 154-159).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивачем сплачено 8440150,07 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № від 23.10.2015 у розмірі 10143,59 грн, № від 23.10.2015 у розмірі 1532528,34 грн, № від 23.10.2015 у розмірі 202134,11 грн, № від 23.10.2015 у розмірі 4643,00 грн, № від 23.10.2015 у розмірі 47590,33 грн, № від 23.10.2015 у розмірі 76740,00 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 162,83 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 2829,23 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 3083,73 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 47438,32 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 5744020,64 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 600,78 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 759,86 грн, № від 06.11.2015 у розмірі 766016,56 грн, № від 25.11.2015 у розмірі 162,83 грн, № від 25.11.2015 у розмірі 410,18 грн, № від 29.04.2016 у розмірі 194,09 грн, № від 09.06.2016 у розмірі 637,36 грн, № від 12.07.2016 у розмірі 54,29 грн (том 9, арк. справи 160-168).

Заборгованість за жовтень 2015 року склала - 6159471,18 грн.

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за листопад 2015 № від 18.12.2015, задекларовано до сплати 11949247,11 грн (том 9, арк. справи 179-184).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивачем сплачено 6948561,59 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № від 23.11.2015 у розмірі 1792889,33 грн, № від 23.11.2015 у розмірі 236568,82 грн, № від 23.11.2015 у розмірі 31361,34 грн, № від 23.11.2015 у розмірі 4075,00 грн, № від 23.11.2015 у розмірі 52579,00 грн, № від 23.11.2015 у розмірі 7000,00 грн, № від 07.12.2015 у розмірі 12621,58 грн, № від 07.12.2015 у розмірі 226,13 грн, № від 07.12.2015 у розмірі 231560,32 грн, № від 07.12.2015 у розмірі 2547,56 грн, № від 07.12.2015 у розмірі 4028228,54 грн, № від 07.12.2015 у розмірі 548677,84 грн, № від 29.12.2015 у розмірі 226,13 грн (том 9, арк. справи 185-198).

Заборгованість за листопад 2015, склала суму - 5000685,52 грн.

Звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за грудень 2015 № від 19.01.2016, задекларовано до сплати 9529775,33 грн (том 9, арк. справи 198-204).

З задекларованої вище суми, та у відповідності до призначення платежу, позивачем сплачено 5667481,27 грн, що підтверджено наступними платіжними дорученнями: № від 23.12.2015 у розмірі 11715,91 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 12548,39 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 1270,00 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 13000,00 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 1800,00 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 4942,00 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 53442,33 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 706924,34 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 93351,59 грн, № від 23.12.2015 у розмірі 99450,67 грн, № від 25.12.2015 у розмірі 5491,42 грн, № від 25.12.2015 у розмірі 800,00 грн, № від 28.12.2015 у розмірі 65058,33 грн, № від 28.12.2015 у розмірі 8586,83 грн, № від 06.01.2016 у розмірі 1154,84 грн, № від 06.01.2016 у розмірі 136,34 грн, № від 06.01.2016 у розмірі 1939,56 грн, № від 06.01.2016 у розмірі 238495,67 грн, № від 06.01.2016 у розмірі 3828260,31 грн, № від 06.01.2016 у розмірі 508284,67 грн, № від 06.01.2016 у розмірі 9536,89 грн, № від 22.01.2016 у розмірі 1154,84 грн, № від 22.01.2016 у розмірі 136,34 грн (том 9, арк. справи 205-227).

Заборгованість за грудень 2015, склала суму 3862294,06 грн.

09.12.2015 відповідач відобразив в ІКП облікову операцію з донарахування 16.09.2015 штрафної санкції по єдиному внеску за ч. 7 п. 11 ст. 25 Закону № 2464 за актом № від 19.10.2015 у сумі 170 грн.

Таким чином, заборгованість сформовано за рахунок часткової сплати єдиного внеску з серпня по грудень 2015, та складає станом на 01.01.2016, суму у розмірі 23695991,13 грн, яка виникла за наступними періодами:

серпень 2015 у сумі - 3239209,92 грн;

вересень 2015 у сумі - 5434160,45 грн;

жовтень 2015 у сумі - 6159471,18 грн;

листопад 2015 у сумі - 5000685,52 грн;

грудень 2015 у сумі - 3862464,06 грн (3862294,06 грн + 170 грн).

В подальшому з 01 січня 2016 року, як свідчить інтегрована картка платника податків, позивач відновив оплату єдиного внеску, однак за рахунок сум, що сплачувались позивачем упродовж подальших періодів (з 01 січня 2016 року) відбувалось погашення податковим органом заборгованості з єдиного внеску, яка виникла у позивача у 2015 році.

Таким чином, заборгованість по сплаті єдиного внеску виникла у позивача в період серпень-грудень 2015 року та станом на 01.01.2016 року складала 23695991,13 грн.

Данні інтегрованої картки платника податків-позивача свідчать, що з 01.01.2016 позивачем єдиний внесок сплачувався у повному обсязі, проте зараховувався податковим органом в рахунок погашення існуючого боргу минулих періодів, тобто періоду серпень-грудень 2015 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.10.2019 у справі № 805/2819/18-а, яке набрало законної сили 30.01.2020, визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Головного управління Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 11.12.2017 на загальну суму 26517040,49 грн.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Головного управління Державної фіскальної служби зарахувати сплачені ПрАТ «ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу» з 01.01.2016 грошові кошти в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно з призначенням платежу.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Головного управління Державної фіскальної служби виключити з інтегрованої картки ПрАТ «ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу» заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 26517040,49 грн.

В рішенні суду визначено, що позивач з 01.01.2016 виконує свої зобов`язання щодо своєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування своєчасно та в повному обсязі, тому відповідач протиправно направляв грошові кошти, сплачені за поточними грошовими зобов`язаннями на протязі 2016-2017 років на погашення боргу за 2015 рік.

Зазначене також підтверджується даними інтегрованої картки платника податків-позивача та наданими платіжними дорученнями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, був підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, який забороняв притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

Оскільки спірні вимоги про сплату боргу, прийняті в 2019 році, містять заборгованість позивача зі сплати ЄСВ, яка утворилася за серпень-грудень 2015 року, за цей період позивач був звільненим від сплати ЄСВ відповідно до п. 9-4 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, тому вимоги є протиправними та підлягають скасуванню.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2464 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

На підставі пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Як визначено частиною першою статті 25 Закону № 2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Законом України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» доповнено Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону № 2464) наступного змісту:

«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО. Підпунктом 10 пункту 2 додатка до вказаного розпорядження м. Добропілля віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО.

Аналіз зазначених приписів чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що закон пов`язував звільнення платників єдиного внеску від обов`язків та відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо своєчасності та повноти сплати єдиного внеску, з фактом перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, за визначеним переліком.

Разом з тим, перебування платника єдиного внеску, місцезнаходження якого зареєстроване на території визначених переліком населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, на обліку в органі доходів і зборів, який розташований поза межами території проведення антитерористичної операції, - виключає звільнення такого платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених Законом № 2464.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (рішення від 30 березня 2018 року, залишене без змін постановою Великої палати Верховного Суду від 6 листопада 2018 року).

Отже, закон, що встановлює тимчасове звільнення від виконання обов`язку платника єдиного внеску, не застосовний до платників податків, які не перебувають на податковому обліку на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, за затвердженим переліком.

Таким чином, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, був підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, який забороняв притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

Аналогічного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (постанова від 6 листопада 2018 року).

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17.

Як визначеною частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» зареєстровано за адресою: 85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1, відповідно до підпункту 10 пункту 2 розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р м. Добропілля входить до зазначеного переліку.

До вересня 2016 року позивач перебував на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України, тому в силу приписів п.9-4 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 був звільнений від сплати ЄСВ та від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну, не в повному обсязі сплату ЄСВ.

З вересня 2016 та на момент формування спірних вимог позивач перебував на обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків ДФС, правонаступником якого є Східне Міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, яке знаходиться в м. Дніпро.

Тобто, з вересня 2016 року пільги, встановлені п. 9-4 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 щодо звільнення від сплати ЄСВ на позивача не розповсюджувалися.

Вимоги про сплату позивачем боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 08.04.2019, від 14.05.2019, від 12.06.2019, від 11.07.2019, від 09.08.2019, сформовані податковим органом в 2019 році, коли пункт 9-4 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 був чинним.

Проте, як свідчать матеріали справи, цими вимогами визначена заборгованість, яка виникла у позивача за період серпень-грудень 2015 року, тобто за період, коли позивач в силу п.9-4 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 був звільненим від сплати ЄСВ та від відповідальності за порушення Закону № 2464 в частині сплати ЄСВ.

Крім того, судовим рішенням від 01.10.2019 у справі № 805/2819/18-а, яке набрало законної сили 30.01.2020, визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Головного управління Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 11.12.2017 на загальну суму 26517040,49 грн.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Головного управління Державної фіскальної служби зарахувати сплачені ПрАТ «ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу» з 01.01.2016 грошові кошти в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно з призначенням платежу.

Зобов`язано Офіс великих платників податків Головного управління Державної фіскальної служби виключити з інтегрованої картки ПрАТ «ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу» заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 26517040,49 грн.

В рішенні суду визначено, що позивач з 01.01.2016 виконує свої зобов`язання щодо своєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування своєчасно та в повному обсязі, тому відповідач протиправно направляв грошові кошти, сплачені за поточними грошовими зобов`язаннями на протязі 2016-2017 років на погашення боргу за 2015 рік.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність вимог про сплату позивачем боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 08.04.2019, від 14.05.2019, від 12.06.2019, від 11.07.2019, від 09.08.2019, тому вимоги підлягають скасуванню, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, при прийнятті цих вимог контролюючий орган не враховував поширення на позивача дії п.9-4 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 в період з 14 квітня 2014 року по вересень 2016 року щодо звільнення його від сплати єдиного внеску.

Є неприйнятними доводи апелянта, що вимоги про сплату податкового боргу складаються з сум ЄВ, які нараховані з 30.01.2017 по 2019 рік, які несплачені в законодавчо визначені терміни, оскільки ці доводи спростовуються даними інтегрованої картки платника податків позивача, платіжними дорученнями та рішенням у справі № 805/2819/18-а, які свідчать, що спірні вимоги про сплату боргу складаються з заборгованості, яка виникла за період серпень-грудень 2015 року, а з 01.01.2016 позивач у повному обсязі та своєчасно сплачував ЄСВ.

Також суд не приймає доводи відповідача щодо наявності підстав для закриття провадження по цій справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки позивач перебуває в процесі банкрутства, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 21.09.2021 по справі № 905/2030/19, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 відступила від висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 по справі № 905/2030/19, відповідно до яких, зокрема, з огляду на обставини здійснення щодо позивача - платника податків провадження у справі про банкрутство підвідомчість спору, який виник після 21 жовтня 2019 року, слід визначати із застосуванням норм статті 7 КУзПБ як закону, що прийнятий пізніше, та якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 зазначила наступне.

Згідно із частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.

Метою запровадження цього засадничого принципу є більш глибокий і фаховий розгляд найбільш складних справ суддями, що мають відповідний досвід.

Спеціалізація є основним критерієм розподілу юрисдикцій і, власне, причиною створення судів різних юрисдикцій, бо нівелювання юрисдикційних критеріїв (у тому числі їх «змішування» в залежності від обставин конкретної справи, майнового стану особи, мети чи стадії її звернення до суду) призводить до розгляду однакових за своєю юридичною природою спорів різними судами, плутанини у визначенні належного суду, і, зрештою, - порушення принципів верховенства права і правової визначеності, що є прямим порушенням означеної вище норми Конституції України.

Головним критерієм розмежування адміністративної та господарської судових юрисдикцій є предмет спору та зміст спірних правовідносин.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приписами статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні та в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції й може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин відповідну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

У пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Згідно з преамбулою КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до статті 1 КУзПБ банкрутством є визнана господарським судом нездатність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника; боржником для цілей цього Кодексу є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону № 2343-XII.

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення в ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

Згідно із частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Аналіз змісту приписів КУзПБ у взаємозв`язку з нормами статті 20 ГПК України дозволяє дійти висновку, що для віднесення справи до юрисдикції господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, майнові вимоги мають бути безпосередньо пов`язані зі здійсненням провадження в такій справі, зокрема стосуватися визнання недійсними правочинів, учинених керуючим санацією (ліквідатором), визнання права власності на майно боржника, оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

До критеріїв визначення, чи підлягає розгляду у межах справи про банкрутство спір, стороною в якому є боржник, відносяться також такі умови, за яких вирішення спору: стосується питання щодо формування активів боржника (майно, майнові права); впливає на суб`єктний склад сторін та учасників у справі про банкрутство, їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Водночас регламентація процесуальних відносин нормами матеріального права без об`єктивної необхідності створює перешкоди для належної реалізації принципу правової визначеності, що має об`єктивні ризики при правозастосуванні.

Правила визначення юрисдикції визначає насамперед процесуальний кодекс (ГПК України, КАС України), а не кодекс з консолідованими нормами матеріального права, яким є КУзПБ.

Водночас у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України йдеться про звернення до суду з «майновими вимогами до боржника», а у статті 7 КУзПБ - про «всі майнові спори, стороною в яких є боржник».

При цьому спеціальними нормами, що визначають юрисдикцію господарських судів, є приписи саме частини першої статті 20 ГПК України, пунктом 8 якої прямо передбачено, що не відносяться до юрисдикції господарських судів спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спори про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд зазначає, що спірні правовідносини в цій справі щодо правомірності прийняття податковим органом вимог про сплату позивачем податкового боргу (недоїмки) напряму не пов`язане зі справою про банкрутство.

Фактично спірні правовідносини у справі, що розглядається, виникли у межах публічно-правового спору у сфері додержання процедури формування вимоги про сплату податкового боргу з єдиного соціального внеску відповідно до Закону № 2464, тому автоматичне віднесення до господарської юрисдикції такого спору не узгоджується з принципом правової визначеності.

З огляду на викладене, та з врахуванням того, що позовні вимоги стосуються насамперед перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень при прийнятті спірних вимог, що свідчить про публічно-правовий характер такого спору, суд дійшов висновку, що позов ПрАТ ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» до податкового органу про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі № 200/6408/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі № 200/6408/19-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 08 серпня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко