Справа № 200/1150/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року справа №200/1150/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року (повне судове рішення складено 09 травня 2023 року) у справі № 200/1150/23 (суддя в І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь індексовану заборгованість з пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 у сумі 600 498,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійний орган листом від 19.01.2023 №866-17654/М-02/8-0500/23 повідомив позивача про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 в справі №200/1161/22 в січні 2023 року проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 14.12.2021 №ФС-58354/09/01/2130, в результаті чого доплата до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 становить 399 713,24 грн. Зазначена сума заборгованості з пенсії за вказаний період обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та буде виплачена на умовах окремого порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень. 19.01.2023 листом №866-17654/M-02/8-0500/23 відповідач повідомив позивача, що заборгованість пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 у сумі 399713,24 грн облікована та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень.

Позивач вважає, що відповідач протиправно визначив суму заборгованості з пенсії. Оскільки, на думку позивача, індексована заборгованість відповідача перед ним, що підлягає стягненню згідно вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» складає 596 324,36 грн.

Разом із цим, позивач звертає увагу суду, що факт невиконання рішення суду у справі №200/1161/22 не може бути підставою для відмови в розгляді інших позовних вимог про розмір заборгованості, тому рішення суду у справі №200/1161/22 має преюдиційне значення для даного позову. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідач зазначає, що вимога позивача про стягнення індексованої заборгованість з пенсії заявлена передчасно, оскільки вказану компенсацію наведене регулююче законодавство та нормативно-правові акти пов`язують з фактичним нарахуванням та виплатою пенсії, чого на час розгляду цієї справи ще не відбулось.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, та є одержувачем пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі №200/1161/22, яке набрало законної сили 19.12.2022 відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року ОСОБА_1 на підставі довідки Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 14 грудня 2021 року №ФС-58354/09/01/2130.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) здійснити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки від 14 грудня 2021 року №ФС-58354/09/01/2130, виданої Донецьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

09.10.2022 через вебпортал Пенсіного фонду України позивач звернувся до відповідача із заявою №ВЕБ-05001-Ф-С-22-088983, в якій зазначив, зокрема, наступне.

«Заява на перерахунок пенсії. 30.08.2022 у справі №200/1161/22 Донецький окружний адміністративний суд вирішив: позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року ОСОБА_1 на підставі довідки Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 14 грудня 2021 року №ФС-58354/09/01/2130. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) здійснити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки від 14 грудня 2021 року №ФС-58354/09/01/2130, виданої Донецьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат. Надіслано судом: 30.08.2022. Зареєстровано: 31.08.2022. Оприлюднено: 02.09.2022. Дата набрання законної сили: 30.09.2022 https://reyestr.court.gov.ua/Review/105965817.

З огляду на вищевикладене, просив: здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки від 14 грудня 2021 року №ФС-58354/09/01/2130, виданої Донецьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат.»

08.11.2022 відповідач листом вих.№16250-14362/М-02/8-0500/22 надав відповідь на заяву позивача від 09.10.2022, в якій зазначив, зокрема, наступне.

«Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року по справі №200/1161/22 Головним управлінням отримано.

Відповідно до статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Стаття 295 КАС України передбачає, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 255 КАС України).

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи і підлягає виконанню на всій території України (стаття 370 КАС України).

26.10.2022 Головним управлінням отримано ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022 про відкриття апеляційного провадження в адміністративній справі №200/1161/22.

На теперішній час рішення суду знаходиться на стадії оскарження.»

21.12.2022 через вебпортал Пенсіного фонду України позивач звернувся до відповідача із заявою №ВЕБ-05001-Ф-С-22-107630, в якій зазначив, зокрема, наступне.

«19.12.2022 Перший апеляційний адміністративний суд постановив: «Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року по справі №200/1161/22 залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року по справі №200/1161/22 залишити без змін. Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення». У зв`язку із тим, що Донецьким окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист, та з метою зменшення витрат на виконавче провадження, позивач просив повідомити наступне:

1. Чи буде рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 по справі №200/1161/22 виконане добровільно?

2. В який строк буде виконане рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 по справі №200/1161/22?

3. Який розмір складатиме доплата за результатами Перерахунку пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки від 14.12.2021 №ФС-58354/09/01/2130, виданої Донецьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат?»

19.01.2023 відповідач листом вих.№866-17654/М-02/8-0500/23 надав відповідь на заяву позивача від 21.12.2022, в якій зазначив, зокрема, наступне.

«На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 по справі № 200/1161/22, яке набрало законної сили 19.12.2022, в січні 2023 року проведено позивачу перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ФС-58354/09/01/2130 від 14.12.2021.

З лютого 2023 року загальний розмір пенсії складає 13665,71 грн.

Доплата до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 у загальній сумі 399713,24 грн.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Суми пенсії, нараховані внутрішньо переміщеним особам на виконання рішень суду, підлягають виплаті на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території».

Таким чином, заборгованість пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 у сумі 399713,24 грн. облікована в Головному управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень.»

Відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №ФС58354 за дорученням №ДФС58354/48 пенсіонера ОСОБА_1 сума доплати до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 складає 399713,24 грн.

Позивач, не погодившись з такими діям відповідача, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Згідно із статтею 1 Конституції України Україна є соціальною та правовою державою.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

В свою чергу, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-III передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Дія Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Пункти 1, 2 згаданого Порядку №159 відтворюють положення Закону та конкретизують підстави і механізм виплати компенсацій.

Згідно з пунктом 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу (пенсії) проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Приписи пункту 4 Порядку №159 визначають, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.01.2023 вих.№866-17654/М-02/8-0500/23 та розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №ФС58354 за дорученням №ДФС58354/48 пенсіонера ОСОБА_1 , суд вбачає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі № 200/1161/22 відповідач здійснив позивачу нарахування доплати до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 у загальній сумі 399713,24 грн.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу вказаної заборгованості у сумі 399713,24 грн., що не заперечується сторонами.

Разом із цим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому індексованої заборгованості з пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 у сумі 600498,63 грн.

Отже, належних та допустимих доказів виплати нарахованої заборгованості у сумі у сумі 399713,24 грн на час розгляду справи в суді першої інстанції позивач до суду не надав.

Виплата цих коштів після ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення не може слугувати підставою для його скасування.

Відповідно до статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу зазначеної норми слідує, що виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати здійснюється одночасно із сумою заборгованості.

Таким чином, суд зауважує, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

При цьому, слід враховувати, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями зазначеного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Тобто, право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу, оскільки компенсація нараховується та проводиться саме при виплаті доходу.

У даному випадку, позивач просить стягнути компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-III, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Слід також зазначити, що у постановах Верховного Суду від 20.12.2019 по справі №804/3000/18, від 11.02.2021 по справі №1540/3742/18, зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність, оскільки відповідно до статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу перерахованої на виконання судового рішення пенсії позивачу, станом на момент розгляду цієї справи місцевим судом відповідач ще не здійснив виплату перерахованої пенсії на виконання судового рішення, підстави вважати, що права позивача при здійсненні такої виплати будуть порушені, відсутні, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача індексованої заборгованості з пенсії за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 у сумі 600498,63 грн.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11.07.2018 по справі за № 487/6923/16-а. Крім того, зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а, 10 лютого 2020 року у справі №134/87/16-а, від 23.12.2020 по справі №807/1525/16, від 04.03.2021 по справі №520/34/17, від 01.04.2021 по справі №120/4555/18-а, від 31.05.2022 по справі №380/2839/20.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 вказала про те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Суд зазначає, що оскільки виплата заборгованості у сумі у сумі 399713,24 грн. позивачу не здійснена, підстави для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.04.2020 у справі №200/11292/19-а, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а, від 20.04.2023 у справі №200/11746/19-а, від 18.05.2023 у справах № 200/14129/19-а і № 200/14127/19-а та від 07.06.2023 в справі №200/299/21-а.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача у зв`язку з їх передчасністю.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Підсумовуючи викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим правильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат, а в цій частині, до речі, апеляційна скарга позивача взагалі доводів незгоди із судовим рішенням не містить.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі № 200/1150/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 08 серпня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко