Справа № 202/5658/23
Суддя: Михальченко А. О.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/5658/23
Провадження № 2-а/202/35/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ст.286 КАС України справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 07.03.2023 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП.

08.03.2023 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 йому було вручено постанову № 117 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до тексту постанови, у результаті проведення роботи з питань призову військовозобов`язаного ОСОБА_1 , в ході перевірки облікових даних стало відомо, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 своєчасно не з`явився до РТЦК та СП для проходження повторного медичного переосвідування у квітні 2022 року, чим порушив правила військового обліку, а саме ст. 10 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також зазначено, що вказане правопорушення скоєно в умовах дії на території України воєнного стану, який введено відповідно до указу ПУ «Про загальну мобілізацію» за № 69/2022 р. від 24.02.2022. Обставиною, що обтяжує правопорушення визначено те, що воно скоєне під час дії в країні воєнного стану.

Вказаною постановою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП і накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Вказану постанову вважає такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Текстом протоколу та постанови визначено, що правопорушення ним було скоєне у квітні 2022 року. Отже останнім днем притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення було 30.06.2022 року. Після цієї дати провадження у справі навіть не повинно було розпочинатися.

Відтак вважає, що протокол про адміністративне правопорушення від 07.03.2023 складено, а справа розглянута 08.03.2023 року з прямим порушенням вимог ст. ст. 38, 247 КУпАП.

Крім того зазначив, що справу було розглянуто 08.03.2023 року, але його повідомлено лише 07.03.2023 року. Отже повідомлення про розгляд справи він отримав менш ніж за добу до її розгляду. За цей час він не мав можливості підготуватися до розгляду, залучити захисника, ознайомитись з матеріалами справи. Отже було порушене його право на захист.

Окрім того, йому просто в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 було вручено копію постанови, текст якої дублював протокол № 117 про скоєння адміністративного правопорушення. Ані в постанові, ані в протоколі взагалі не зрозуміло якими доказами керувався начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 приймаючи рішення про його винуватість, чим підтверджується наявність в нього обов`язку з`явитись для проходження повторного медичного обстеження, його обізнаність про це.

Вказані обставини не могли бути з`ясовані, так як в протоколі № 117 від 07.03.2023 року, який став підставою для прийняття оскаржуваного рішення, відсутнє посилання на будь-які докази, на підставі яких його було складено.

Крім того, протокол складено в порушення вимог ст. 254 КУпАП, в якій зазначається, що він складається протягом 24-х годин, з моменту встановлення правопорушника, а його данні були відомі працівникам ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сам протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

При складанні протоколу він був незаконно затриманий військовослужбовцями із погрозою застосування вогнепальної зброї без складання протоколу про адміністративне затримання, тобто були прямо порушені вимоги ст. 260, 261 КУпАП.

У постанові вказано, що він вчасно не з`явився для проходження повторного медичного переосвідчення у квітні 2022 року, що є порушенням вимог ст. 10 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вважає, що дії які йому інкримінуються в якості правопорушення не мають відношення до вказаної норми закону.

Отже, при притягнені його до адміністративної відповідальності застосовано норму закону, яку не може бути застосовано до нього.

Відповідно тексту Протоколу № 117 та Постанови № 117 обставиною, що обтяжує правопорушення є те, що воно скоєне під час дії воєнного стану. Вказана обставина не передбачена ст. 35 КУпАП, яка містить вичерпний перелік обставин, що обтяжують покарання за вчинення адміністративного правопорушення. До того ж вчинення правопорушення саме під час особливого періоду передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, а тому це не може бути обставиною, що обтяжує покарання.

Крім того, відповідно до резолютивної частини Постанови № 117 на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Згідно ж ч. 2 ст. 210 КУпАП «Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.»

Відтак, до нього застосовано покарання не передбачене нормою закону, на яку посилається Постанова № 117.

Враховуючи викладене просив суд скасувати постанову № 117 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.03.2023 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

04.04.2023 ухвалою суду провадження по справі відкрите та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

Ухвала надіслана судом на офіційну електронну адресу відповідача 05.04.2023 та отримана відповідачем 05.04.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

13.04.2023 поштовим зв`язком до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає з наступних підстав.

Так, позивач вважає, що правопорушення скоєне ним у квітні 2022 року - момент, коли позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження повторного і медичного переосвідчення, тобто впродовж квітня 2022 року, та, що останнім днем притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є 30.06.2022 року, та, що після цієї дати провадження у справі навіть не повинно було розпочинатися.

При цьому, позивач ігнорує іншу частину ст. 38 КУпАП де зазначено, що при триваючому правопорушенні адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

Однак, в даному випадку позивач саме тривало та безперервно не виконував обов`язок, передбачений законом, а саме не приходив до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження повторного медичного переосвідчення, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До того ж, позивач невірно тлумачить текст протоколу та постанови. У позові зазначено: «...правопорушення було мною скоєне у квітні 2022 року...», в протоколі та постанові - «...своєчасно не з`явився до РТЦК та СП для проходження повторного медичного переосвідчення у квітні 2022 року...». Тобто, позивач тлумачить, що строк тривання правопорушення був саме 30 календарних днів, а в протоколі та постанові зазначений строк, в який позивач повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження повторного медичного переосвідчення, згідно із вимогами п. 4 ч. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від ЗО грудня 2022 року № 1487.

Щодо складання протоколу та винесення постанови про адміністративне правопорушення зазначив, що після складання протоколу № 117 уповноважена посадова особа ознайомила позивача зі ст. 63 Конституції України, ст. ст. 256, 258 КУпАП та повідомила, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 08.03.2023 року об 11 год. 00 хв. в кабінеті № 1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 під підпис. Пояснення, заяви або клопотання від позивача не надходили. До протоколу, як додатки, долучені копія паспорту, копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Тобто, враховуючи те, що ані заяв, ані клопотань від позивача не надходило, обмежень, щодо призначення дня розгляду справи та розгляду справи без присутності позивача, не було.

Копія постанови № 117 була вручена позивачу в той же день, про що свідчить його підпис про отримання копії постанови.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, порушення законодавства при складанні протоколу, розгляді справи по суті та винесенні постанови відсутні.

Щодо застосування норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При складанні протоколу № 117 та постанови № 117 уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 допущено механічну помилку та вказано «...чим порушив правила військового обліку, а саме ст. 10 Закону...», а требо було вказати ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Але ж, і в постанові № 117, і в протоколі № 117 розгорнуто описано саме ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме вказано «...громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово- лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово- лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством...».

Також, слід зазначити, що у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , яке є військово-обліковим документом позивача, у п. 9 чітко зазначено, що він підлягає повторному медичному переосвідченню у квітні 2022 року.

Тобто, весь час, починаючи з квітня 2022 року, позивач знав про обов`язок пройти повторне медичне обстеження.

Таким чином, вважають, що допущена описка є очевидною, зміст правопорушення розгорнуто описано як у протоколі, так і у постанові, це не тягне за собою зміну змісту постанови по суті, не погіршує становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не впливає на прийняте рішення уповноваженими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо застосування норм ч. 2 ст. 210 КУпАП.

У зв`язку з введенням Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадження та виконання заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.

Згідно абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних Дій.

Відповідно до п. 5 ст. 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин, тому посилання на обтяжуючу обставину - скоєння адміністративного правопорушення під час дії воєнного стану, не є порушенням вимог ст. 35 КУпАП, так як воєнний стан і є надзвичайна обставина.

Заява позивача щодо застосування відносно нього покарання, не передбаченого нормую закону, не відповідає дійсності, так як згідно ч. 2 ст. 210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, дана постанова ґрунтується на законі, відповідає вимогам ст. 235 КУпАП та оформлена відповідно до вимог пунктів З.З., 3.4. Інструкції з організації та ведення районними (міськими) ТЦК та СП проваджень у справах про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 09.01.2015 року № 5.

Враховуючи викладене просять суд відмовити у задоволенні позову.

11.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив з якої випливає, що з доводами відзиву він не згоден з наступних підстав.

У відзиві зазначено, що він невірно вважає, що датою, з якою відповідачу стало відомо про скоєння ним правопорушення є останній день липня 2022 року. І що відлік 2-х місячного терміну, з якого можливе притягнення особи до адміністративної відповідальності не повинен починатися з цієї дати. А повинен починатися з дати, коли їм стало відомо про скоєння правопорушення, як це зазначено в ч. 1 ст. 38 КУпАП. Дата коли відповідачу стало відомо про скоєння ним правопорушення не вказана, ані в протоколі або постанові № 117, ані в відзиві. В той же час, згідно текстів протоколів та Постанови № 117 «У результаті проведення роботи з питань призову військовозобов`язаного ОСОБА_1 , в ході звірки облікових даних...» стало відомо про його неявку і скоєння правопорушення. Дата, коли було проведено вказану системну роботу та звірку не зазначено. Акт звірки, в якому встановлено факт виявлення неявки та дату проведення самої звірки до відзиву не додано. В той же час при складанні протоколу працівникам ІНФОРМАЦІЯ_1 було достовірно відомо, що з квітня 2022 року я маю статус внутрішньо переміщеної особи, та мешкаю за межами м. Краматорська. Оскільки жоден документ не містить вказівки дати, коли було встановлено факт виявлення правопорушення - відповідачем не спростовано той факт, що йому було про це відомо в останній день липня 2022 року, в результаті проведення системної роботи, і перебіг строку притягнення його до адміністративної відповідальності починається саме з 01.08.2022 року, і має місце порушення ст. 38 КУпАП. Надати суду докази виявлення дати скоєння правопорушення - обов`язок відповідача, якщо така обставина оскаржується (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Наведена у відзиві судова практика або взагалі на має відношення до наведених відповідачем обставин, або навпаки підтверджує порушення відповідачем вимог ст. 38 КУпАП та правоту позивача.

Крім того, у тексті відзиву відповідач посилається на те, що при неявці на переосвідчення у липні 2022 року ним порушено п. 4 ч. 1 Додатку 2 до Порядку затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року. Відповідно до ст. 8 КУпАП він може бути притягнутий до відповідальності на підставі закону, який діє на момент скоєння правопорушення. У липні 2022 року Постанову КМУ № 1487 від 30.12.2022 року не існувало, і порушити її він не міг.

Відповідач у відзиві стверджує, що ним не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому відповідач стверджує, що він не з`явився на розгляд справи, який було призначено 07.03.2023 року на 08.03.2023 року, але при цьому в цей день він з`явився для проходження медичної комісії та отримання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Також зазначив, що ст. 277 КУпАП встановлює, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш, як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Між 07.03.2023 роком та 08.03.2023 року значно менше ніж 3 доби. Отже, призначаючи розгляд справи 07.03.2023 року на 08.03.2023 року відповідач прямо порушив вимоги ст. 277 КУпАП, що зафіксовано у протоколі про скоєння адміністративного правопорушення. Зроблено це було ним свідомо, з метою порушення мого права на захист, оскільки за час, який минув з моменту мого незаконного затримання працівниками ТЦК та СП та розглядом справи я фізично не міг пришукати собі захисника.

Крім того, він отримав постанову у справі про адміністративне правопорушення саме 08.03.2023 року, про що свідчить підпис у постанові. Під час, коли начебто відбувався розгляд справи, він знаходився у приміщенні ТЦК та СП, і мав бажання прийняти участь у розгляді справи, але був недопущений до нього свідомо.

Відповідач не заперечує, що невірно вказав норму Закону, але вважає, що це може вважатися опискою, виходячи з тексту. Однак це не так, і в протоколі і Постанові № 117 відповідач посилається на норму закону яку він не порушував.

До того ж, норма закону не встановлює порядку явки на медичне переосвідчення, такий порядок було встановлено лише 30.12.2022 року Постановою КМУ № 1487, яка не діяли ані в момент встановлення термінів для переосвідчення, ані в момент моєї неявки у липні 2022 роки - отже мною не порушено жодної норми закону або підзаконного акту.

Відповідачем у відзиві не заперечується факт призначення покарання не передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, а саме штрафу у розмірі 1700 грн., оскільки нормою Закону передбачено накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також в цей день, 08.03.2023 року, на мене було накладено ще два адміністративних стягнення постановами № 118 та 119 Краматорського ТЦК та СП за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 210 та ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за які на мене було накладено 2 стягнення в розмірі 1700 грн. та 5100 грн. Максимальне стягнення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП становить триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. Відповідно до ст. 36 КУпАП «При вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

За правилами ст. 36 КУпАП, положення якої була зобов`язана врахувати посадова особа, яка розглядала адміністративні справи, максимальне можливе стягнення, яке могло бути застосовано до нього загалом, за скоєння всіх трьох правопорушень, може становити триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На нього ж було накладено штраф загалом у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Постанови не містять часу складання, отже неможливо встановити яку з них було складено першою. При прийнятті рішення про накладення стягнення посадовою особою не було враховано положення ст. 36 КУпАП, посилання на це немає.

Протокол про скоєння ним адміністративного правопорушення було складено під час незаконного затримання із погрозами вбивства та застосування вогнепальної зброї працівниками ТЦК та СП, відповідно він є недопустимим доказом.

З урахуванням невірно застосованої норми закону, відсутності вказівки дати коли було скоєне правопорушення, невірно призначеного стягнення - як протокол так і Постанова № 117 - є сполошними описками, а отже повинні бути скасовані судом.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, що у відповідності до ч.1 ст.205 КАС України не перешкоджає суду розглянути справу по суті. Надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.03.2023 року головним спеціалістом відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 складено Протокол №117 про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , який ним отримано 07.03.2023 року.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 за № 117 від 08.03.2023 року (реєстраційний номер № 01/2433) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. 00 коп.

Відповідно до зазначеної постанови у результаті проведення роботи з питань призову військовозобов`язаного ОСОБА_2 в ході звірки облікових даних стало відомо, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 своєчасно не з`явився до РТЦК та СП для проходження повторного медичного переосвідчення у квітні 2022, чим порушив правила військового обліку, а саме ст.10 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі ЗСУ, СБУ, СЗРУ чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або ВЛК відповідного районного (міського) ТЦК та СП, закладів охорони здоров`я СБУ, а у службі ЗРУ - за рішенням керівників відповідних підрозділів або ВЛК СЗРУ; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України воєнного стану, який введено відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» за № 69/2022 р. від 24.02.2022 р, в діях ОСОБА_1 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбачене частиною 2 статті 210 КУпАП.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Так, спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про оборону України», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Кодексом України про адміністративні правопорушення, «Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМ України від 30 грудня 2022 року №1487 .

Приписами ч. ч. 1, 2, 3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що, згідно із ч.7 ст.1 вказаного Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Зокрема, згідно з частиною 2 ст.210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення.

Разом із тим, у теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності.

При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

В контексті правопорушення, передбаченого 210 КУпАП, поведінка особи (в даному випадку - позивача) набуває протиправного характеру після виявлення правопорушення, а саме виявлення неявки ОСОБА_1 до РТЦК та СП для проходження повторного медичного переосвідчення у квітні 2022.

Отже, в даному випадку вчинення позивачем правопорушення мало триваючий характер, а тому строки притягнення його до адміністративної відповідальності необхідно обчислювати саме з моменту виявлення правопорушення.

З матеріалів справи неможливо встановити коли саме відповідачем була проведена звірка облікових даних та встановлено, що ОСОБА_1 до РТЦК та СП для проходження повторного медичного переосвідчення не з`явився у квітні 2022.

Крім того, суд вважає, що відповідачем було порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме порушено порядок накладення на позивача адміністративного стягнення.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що статтею 36 КУпАП визначено порядок накладення адміністративного стягнення за вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч.1статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Згідно ч.2 статті 36 КУпАП, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, законодавством встановлено, якщо посадова особа одночасно розглядає декілька справ про адміністративні правопорушення, вчинені однією і тією ж особою, то така посадова особа має право винести тільки одну постанову про накладання адміністративного стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Зазначений принцип накладення адміністративного стягнення спрямований на захист прав осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, з метою унеможливлення накладення на них надмірного адміністративного стягнення.

Як було встановлено судом, після доставки позивача 07.03.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно нього було складено три протоколи про адміністративне правопорушення: № 117 - за ст. 210 ч. 2 КУпАП, № 118 - за ст. 210 ч. 2 КУпАП, № 119 - за ст. 210-1 ч. 2 КУпАП, розгляд яких призначено на 08.03.2023 року.

Після цього 08.03.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було винесено три постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення: постанова № 117 (вих. 08.03.2023 № 01/2433) за ч. 2 ст. 210 КУпАП, якою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.; постанова № 118 (вих. 08.03.2023 № 01/2434) за ч. 2 ст. 210 КУпАП, якою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.; постанова № 119 (вих. 08.03.2023 № 01/2435) за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, якою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн.

Суд вважає, що оскільки протоколи про адміністративні правопорушення відносно позивача були складені в один день, стосуються правопорушень в одній сфері, розглядалися одночасно однією посадовою особою, про що свідчить дата винесення постанов та їх порядковий номер, то винесення окремої постанови № 117 про накладення на позивача адміністративного стягнення є протиправним.

Після накладення на позивача 08.03.2023 року постановами адміністративного стягнення у виді штрафу на загальну суму 6800 грн., законних підстав для накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. у відповідача не було, оскільки санкція ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, - накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 3400 до 5100 грн.

Суд зазначає, що одночасне окреме накладення на правопорушника адміністративних стягнень за кожне з правопорушень однією посадовою особою одного державного органу порушує відповідні гарантії, свідчить про недотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, накладення на неї надмірного тягаря по сплаті декількох штрафів замість одного в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

У даному випадку відповідач при виявленні двох і більше правопорушень, справи про які розглядалися одночасно, повинен був накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення.

Отже, відповідачем було порушено порядок накладення адміністративного стягнення на позивача, що підставою для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 та скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності № 117 від 08.03.2023 року.

Крім того, у порушення ст. 277 КУпАП відповідач не повідомив його за три доби про розгляд справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права на правову допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи із вищевикладеного, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд, суд дійшов висновку щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 36, 38, 210, 235, 256, 277, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2,159,241,242,244-246,250,262, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_3) про скасування постанови № 117 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, реєстраційний номер № 01/2433 від 08.03.2023 року - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 № 117 від 08 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 210 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Поний текст рішення складений суддею 07.08.2023

Суддя А. О. Михальченко