Справа № 336/2978/23
Суддя: Вайнраух Л. А.
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №336/2978/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Департамента патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області старший лейтенант поліції Худолій Микола Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди, поданий в порядку адміністративного судочинства, -

без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за допомогою засобів поштового листування 30.03.2023 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, який уточнив 01.05.2023, просить скасувати постанову серії БАВ №289078 від 20.03.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Худолієм Миколою Володимировичем про стягнення з позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача-1 на його користь моральну шкоду у сумі 5 000,00 гривень.

За змістом позову 20 березня 2023 року старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Худолій Миколаєм Володимировичем складено постанову серії БАВ N289078 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.122 КУпАП відносно позивача та про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Позивач в уточненій позовній заяві вказує, що за змістом оскаржуваної постанови він керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ 311, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя, по пр. Соборний - Гагаріна, не виконав вимоги дорожного знаку 5.16 рух по смугам при дозволеному руху праворуч, здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4.г. Правил дорожнього руху, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, адже Правил дорожнього руху він не порушував, адже проїзд перехрестя здійснив по середній смузі руху, що прямо дозволено та передбачено чинними Правилами дорожнього руху. Проте, доводи водія інспектор до уваги не прийняв та виніс вказану вище постанову із порушенням вимог ст.280 КУпАП. ОСОБА_1 стверджує, що просив відкласти розгляд справи для того, щоб скористатись юридичною допомогою. Однак, як вказано по тексту позовної заяви, в порушенні ст. 268 КУпАП інспектор патрульної поліції відмовив у задоволенні клопотання, що позивач вважає порушенням його прав. Додатково позивач наголошує на порушенні порядку розгляду справи, передбаченого ст.278, 279 КУпАП. Крім того, за твердженням сторони позивача, в порушення ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію» інспектор патрульної поліції відмовився надати своє службове посвідчення, обґрунтовуючи це тим, що йому Держава його не видала, почав ображати ОСОБА_1 , зловживаючи своїми обов?язками, почав перевіряти технічний стан транспортного засобу та погрожував здійснити повний технічний огляд транспортного засобу. Таким чином, своїми неправомірними діями, інспектор патрульної поліції завдав позивачу моральної шкоди.

Так, моральна шкода, оцінена за змістом позовної заяви у сумі 5 000,00 гривень, завдана позивачу внаслідок незаконних дій інспектора патрульної поліції, на думку позивача, є сукупністю тих моральних переживань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як фізичні страждання, пов?язані з перенесенням стресу, переживання, пов?язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки він в повній мірі не зміг скористуватись своїми правами при розгляді справи. Тому є застосованими положення ст.23 ЦК України, а саме, право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав ОСОБА_1 . При цьому, позивач наголошує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», Ne 12868/05, рішення від 10.12.2009 р.; «Войтенко проти України», No 18966/02, рішення від 29.06.2004 р.).

Таким чином, позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ N289078 від 20.03.2023 не відповідає дійсним обставинам справи, винесена з порушенням норм КУпАП та порушує його права, оскільки в його діях відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Разом з цим, позивач зазначає, що планує понести витрати на правову (правничу) допомогу адвоката в розмірі 7 000,00 гривень, які просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (без конкретизації суми у прохальній частині позовної заяви).

Ухвалою суду від 05.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, відповідно до мотивувальної частини вказаної ухвали суду, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні з викликом сторін, проте, із врахуванням змісту ч.6 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, підстав для постановлення іншого порядку розгляду на даний час не встановлено.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних заяв та клопотань.

Копія ухвали суду із позовною заявою отримана ГУ Національної поліції в Запорізькій області 05.06.2023 засобами електронного листування та 01.08.2023 засобами поштового зв`язку, а Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області ДПП 01.08.2023 засобами поштового зв`язку, що підтверджено наявними у матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Проте, відповідачі не скористались своїм правом, врегульованим ч.4 ст. 159, ч.5 ст.162 КАС України, відзиву на позов не подали, поважних причин його неподання не повідомили. Тому, на підставі ч.6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як передбачено ч.1 ст.262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як врегульовано ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ця норма розповсюджується й на справи про адміністративні правопорушення.

Ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За нормою п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст.222 КУпАП, правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, відноситься до компетенції Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач в позовній заяві наполягає на відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає, що постанова винесена без врахування всіх доказів та фактичних обставин справи, із порушенням його конституційних та процесуальних прав, а також наголошує, що правопорушення не скоював, вимог Правил дорожнього руху не порушував.

У відповідності до ч.2, 4-5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У цьому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» унормовано, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані, серед іншого, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. Учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Для того, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

У п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Таких вимог у оскаржуваній постанові не дотримано.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно зі ст.9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Відповідно до інформаційно-вказівного знаку 5.16, що закріплено ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, ним врегульовано напрямки руху по смугах. Відповідно, зазначений дорожній знак показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Крім того, згідно з п.8.4 ґ ПДР, група інформаційно-вказівних знаків запроваджує або скасовує певний режим руху, а також інформує учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Судом встановлено, що 20.03.2023 старшим інспектором відділу з безпеки дорожнього руху УПП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Худолієм Миколою Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 289078 від 20.03.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 гривень внаслідок порушення п.8.4 г (або ґ - з наявної копії не зрозуміло) ПДР, а саме, порушення вимог дорожнього знаку 5.16 (рух по смугам). У справі міститься копія постанови, надана позивачем.

Відповідно до оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ 311, реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Запоріжжя, по пр. Соборний - Гагаріна, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 рух по смугам при дозволеному руху праворуч, здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4.г (ґ). Правил дорожнього руху, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. До постанови додається запис з відеореєстратора 474955, 70МРА, які до суду суб`єктом владних повноважень не надані. У копії оскаржуваної постанови міститься незгода позивача із порушенням.

Ч.1 ст.122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до примітки до ст. 121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, частинах 1, 2 статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Із врахуванням санкції ч.1 ст.122 КУпАП (штраф в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), суд встановив, що на позивача накладено адміністративне стягнення у сумі 340,00 гривень, тобто, у передбаченому законом розмірі.

При розгляді справи суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того, ч.1-4 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вказані норми адміністративного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності та обґрунтованості свого рішення, зокрема, події адміністративного правопорушення та наявності його складу у діях позивача.

Таким чином, за умови ненадання відзиву та доказів, що відповідають загальним засадам доказування у адміністративному судочинстві, судом встановлено, що відповідачами в порушення наведених вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, як і наявність події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, - закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. В цій частині позов підлягаю задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у сумі 5 000 гривень, то суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ч.1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

Так, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України) (п. 57).

Суд встановив, що у позовній заяві позивач дійсно вказує на факт протиправної поведінки інспектора патрульної поліції та завдання моральної шкоди внаслідок незаконних дій інспектора патрульної поліції, що, на думку позивача, є сукупністю тих моральних переживань та інших негативних емоцій, які викликані зазначеними психотравмуючими чинниками, як фізичні страждання, пов?язані з перенесенням стресу, переживання, пов?язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки він в повній мірі не зміг скористуватись своїми правами при розгляді справи.

Проте, позивачем в порушення його обов`язку доказування стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди не доведено, у чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань виходив ОСОБА_1 , визначаючи розмір шкоди. Разом з цим, не доведено до суду, якими доказами це підтверджується, оскільки сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Суд в цьому контексті вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, ураховуючи положення статей 72- 74, 77- 78 КАС України, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Проте, будь-яких допустимих, достатніх та належних доказів того, що протиправна бездіяльність відповідача вплинула на самопочуття позивача, зумовила душевні, психічні страждання останнього, у даній справі не надано. Власне, лише посилання на наявність моральних страждань та причинний зв`язок із оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, недостатньо для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 на його користь моральної шкоди в сумі 5 000 гривень.

Згідно з ч.1,3 ст.132, ч.1 ст.139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 536,80 гривень підлягає компенсації на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції, оскільки відповідачем у справі виступає посадова особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, шляхом стягнення зазначеної суми.

Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зауважує наступне. Так, за приписами ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, в порушення вимог ч.4 ст.134 КАС України, будучи достеменно обізнаним із порядком розгляду справи, датами призначення до розгляду (без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи), вказаних доказів на підтвердження здійснених витрат позивачем не надано, відповідно, суд позбавлений можливості визначити дотримання критеріїв, закріплених ч.5 ст.134 КАС України.

Тому, суд приходить до висновку, із врахуванням положень ч.1,7 ст.139 КАС України, що підстави для розподілу витрат на правничу допомогу відсутні. Окремо наголошує суд й на тому, що всі заяви, наявні у справі, зокрема, по суті справи, засвідчені підписом ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 72-79, 132, 134, 139, 143, 159, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Департамента патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області старший лейтенант поліції Худолій Микола Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №289078 від 20.03.2023, винесену відносно ОСОБА_1 старшим інспектором відділу з безпеки дорожнього руху УПП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Худолієм Миколою Володимировичем за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 гривень на користь держави.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, закрити.

У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у сумі 5 000,00 гривень на користь позивача з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

У стягненні на користь позивача з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 гривень відмовити.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Запоріжжя, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, , адреса місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, вул. Матросова, б.29, адреса електронної пошти: .

Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса місцезнаходження: вул. Ф.Ернста, б.3, м.Київ, , адреси електронної пошти: ; (Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції).

Старший інспектор відділу з безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області старший лейтенант поліції Худолій Микола Володимирович, адреса місцезнаходження: 69005, м.Запоріжжя, вул. Перемоги, б.96, інші реквізити невідомі.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-289 КАС України, суд проголошує повне судове рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Повний текст рішення суду складено та підписано 04.08.2023.

Суддя Л.А. Вайнраух