Справа № 320/23140/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

08 серпня 2023 року Справа № 320/23140/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у письмовому провадженні клопотання позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальність "ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ" до Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України про визнання протиправним та нечинним наказу в частині,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальність "ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ" із позовом до Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України , у якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття наказ Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України від 14.03.2023 № 148 в частині пункту 1, яким внесено зміни до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.06.2013 за № 30/23462 (зі змінами), а саме: 1) пункти 2.9 і 2.10 розділу ІІ виключити; 2) у додатку 2 до Порядку: позиції 0,091** 0,0057** "Морський термінал ТОВ "ТІС - Контейнерний термінал" (операційна акваторія причалів №№ 19, 20, 21, 22) виключити; Виноски "**" виключити.".

02.08.2023, ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи визначено здійснювати одноособово суддею Войтович І.І. за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 13 вересня 2023 року о 11:30 год.

07.08.2023 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, просить зупинити дію спірного наказу Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України від 14.03.2023 № 148 в частині пункту 1, яким внесено зміни до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.06.2013 за № 30/23462 (зі змінами), а саме: 1) пункти 2.9 і 2.10 розділу ІІ виключити; 2) у додатку 2 до Порядку: позиції 0,091** 0,0057** "Морський термінал ТОВ "ТІС - Контейнерний термінал" (операційна акваторія причалів №№ 19, 20, 21, 22) виключити; Виноски "**" виключити" - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі та заборонити Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" () утримувати та витрачати 50% корабельного збору, що підлягає сплаті у відповідності до розділу ІІ "Порядку справляння та розміри ставок портових зборів", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 №316 з суден, які здійснюють вантажні операції з використанням операційної акваторії причалів №№ 19-22, що перебувають у власності ТОВ "ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ".

В заяві про забезпечення позову, посилаючись на положення ст.ст. 150, 151 КАС України позивач вказує про те, що оскаржуваним наказом у даній справі відповідач протиправно позбавив морський термінал ТОВ "ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ" передбаченого ч. 4 ст. 22 Закону України "Про морські порти України" права на утримання частини корабельного збору з суден, що здійснюють вантажні операції в операційних акваторіях причалів, які належать позивачу на праві приватної власності. Товариство відмітило, що очевидністю ознаки протиправності оскаржуваного наказу та порушення прав, свобод та інтересів товариства даним наказом, мають бути поза обґрунтованим сумнівом, суд не має встановлювати правомірність чи протиправність оскаржуваного рішення на стадії вирішення питання про забезпечення позову. Гарантоване чинним законодавством право позивача на утримання частини корабельного збору з суден порушено відповідачем, вчинені дії по прийняттю спірного наказу поза обґрунтованим сумнівом свідчать про його протиправність та незаконність, не застосування заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин призведе до неефективності судового захисту та створить невідворотні наслідки у системі портової діяльності порту "Південний" внаслідок суднозаходів до приватних причалів ТОВ "ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ", які не можуть бути усунені шляхом вирішення справи по суті. Позивач також зазначив, що виконання такого наказу може спричинити значну шкоду товариству, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Дослідивши отриману заяву про забезпечення позову, документи додані до неї, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема зупинення дії індивідуального акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 29 січня 2020 року у справі № 640/9167/19, від 20 травня 2021 року у справі № 640/29749/20.

Обґрунтовуючи подану заяву, позивач посилається на ч. 1 та ч. 2 ст. 150 та ст. 151 КАС України та вказує підставами для забезпечення позову те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому призвести до ускладення відновлення порушених прав та інтересів позивача та є очевидними ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень поза розумним сумнівом.

Відповідно, на думку позивача, визначений спосіб забезпечення позову покликаний на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача та заявлений задля забезпечення об`єктивного, повного, всебічного розгляду справи, ефективного захисту, поновлення вже порушених прав та не допущення ще більшого порушення прав позивача на підставі п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що перевірка наявності обставин порушення прав та законних інтересів позивача наказом Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України від 14.03.2023 № 148 в частині пункту 1, як вказує позивач порушуються відповідачем положення ст. 22, ст. 23 Закону України "Про морські порти України", встановлення обставин наявності у позивача права власності на гідротехнічні споруди операційної акваторії причалів №19-22, порушення відповідачем права позивача на утримання 50% корабельного збору, від суднозаходів до операційної акваторії причалів №19-22, що частиною морського терміналу позивача, отримання наразі корабельного збору ДП "АМПУ", є обов`язком суду під час вирішення справи по суті та на час розгляду заяви про забезпечення позову, такі дії є фактично надання судом правової оцінки спірному рішенню до ухвалення рішення по суті та, суд зазначає, що ухвалення рішення про забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, не відповідає меті інституту забезпечення позову.

Враховуючи те, що позивач у поданій заяві вказує на підстави для забезпечення позову, що визначені у ч. 2 ст. 150 КАС України, та суд зазначає, що такі обставини та підстави для застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову, та зокрема із врахуванням судом інтересів позивача.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи яка звернулась до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю та очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам товариства до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) таких прав та інтересів після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав товариства у майбутньому. Відповідно, також позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини очевидності ознак протиправності спірного рішення та заподіяння шкоди правам та інтересам товариства без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, та на які заявник посилається у заяві про забезпечення позову.

Під час розгляду даної заяви про забезпечення позову суд застосовує висновки Верховного Суду викладені у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19, в яких зазначено щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Суд наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті на період перебування справи у провадженні суду та вирішення справи судом, що є неприпустимим, ознаки очевидності протиправності наказу поза обґрунтованим сумнівом не доведені.

Аналогічний правовий висновок викладений в абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008, згідно із яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд акцентує увагу на тому, що аргументи та доводи, покладені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову є обґрунтуванням підстав незаконності дій відповідача під час винесення спірного рішення та є обґрунтуванням та підставою поданого до суду позову та предметом розгляду у даній справі.

Також суд вважає необхідним зазначити, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Враховуючи вищезазначене, з викладених заявником обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальність "ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ" про забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Войтович І.І.