Справа № 520/10278/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.

07 серпня 2023 р. Справа № 520/10278/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

16.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі ГУ ПФУ у Харківській області, пенсійний орган), оформлене листом № 2000-0305-8/66043 від 05.10.2022 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що їй з 17.01.2022 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, її загальний (повний) страховий стаж на момент призначення пенсії становив 42 роки 2 місяці. Після призначення пенсії за віком (06.04.2022 року), відповідно до самостійно здійсненого розрахунку призначення пенсії, який здійснюється на офіційному веб/порталі Пенсійного фонду України за відповідним алгоритмом у пенсійній справі № 495, було виявлено, що стаж роботи у період з 03.09.2007 року по 31.05.2018 року на посаді виконуючого обов`язки провідного наукового співробітника відділу судинної патології головного мозку, а згодом і на посаді провідного наукового співробітника цього ж відділу Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології національної академії наук України», відповідачем не зараховано як стаж працівника охорони здоров`я, що надає право на отримання виплати при призначенні пенсії десяти місячних пенсій. На її письмове звернення до відповідача щодо необхідності зарахування страхового стажу у період з 03.09.2007 року по 31.05.2018 року, як працівника закладу охорони здоров`я та прийняти рішення про призначення і виплату їй десяти пенсій одноразово, 05.10.2022 року отримано лист за № 2000-0305-8/66043, яким відповідач повідомив її, що посади, на яких вона працювала у вказаний період, не передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Постанова № 909), тому підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги періоду з 03.09.2007 року по 31.05.2018 року відсутні.

У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ ПФУ у Харківській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій позивачу не виплачується у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, передбаченого ст. 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закону № 1788-XII), який за матеріалами електронної пенсійної справи складає 25 років 6 місяців 14 днів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Харківській області, оформленого листом № 2000-0305-8/66043 від 05.10.2022 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що робота на посаді провідного наукового співробітника вимагає наявність у відповідного лікаря відповідної медичної освіти та медичного фаху, оскільки спрямована на надання відповідної консультативної та амбулаторної медичної допомоги. При цьому, в постанові № 909 чітко не зазначено вичерпний перелік закладів та установ, які здійснюють лікувально-профілактичні заходи, а лише міститься посилання на лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, до яких відноситься ціла низка закладів охорони здоров`я.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Аргументи, наведені пенсійним органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.03.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2022 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону № 1058-IV.

07.09.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою, якою просила зарахувати їй стаж з 03.09.2007 року по 31.05.2018 року як працівника охорони здоров`я та призначення їй грошову допомогу згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-XII (а.с. 15).

У відповідь на звернення позивача ГУ ПФУ у Харківській області листом № 2000-0305-8/66043 від 05.10.2022 року повідомив ОСОБА_1 , що оскільки за наданими документами відсутній спеціальний страховий стаж 30 років (наявний 25 років 6 місяців) виплатити грошову допомогу, передбачену п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, немає підстав. Також, повідомив, що відповідно до довідки від 16.02.2022 року № 5, виданої Державною установою «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України», з 03.09.2007 року вона працювала на посаді виконуючого обов`язки провідного наукового співробітника відділу судинної патології головного мозку, з 26.03.2008 року переведена на посаду провідного наукового співробітника відділу судинної патології головного мозку, на якій працювали по 31.05.2018 року. Вищевказані посади не передбачені постановою № 909 (із змінами), тому підстави зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, періоду роботи з 03.09.2007 року по 31.05.2018 року відсутні (а.с. 16-17).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 55 Закону № 1788-XII визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою № 909.

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" "ж" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 року у справі № 462/5636/16-а, яка є обов`язковою для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 та п. 2 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 18-23) щодо оскаржуваних періодів, позивач:

з 03.09.2007 року прийнята на посаду виконуючого обов`язки провідного наукового співробітника відділу судинної патології головного мозку Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Академії медичних наук України» (наказ № 206-к від 03.09.2007 року);

з 26.03.2008 року переведена на посаду провідного наукового співробітника відділу судинної патології головного мозку (наказ № 43-к від 26.03.2008 року).

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою № 909, в галузі охорони здоров`я відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до примітки 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до примітки 3 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1992 року діяв Перелік установ, організацій і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений наказом Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31.12.1959 року № 135 та Перелік установ, організацій і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397, до яких віднесені лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти, медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори в таких установах (закладах), як лікувально-профілактичні установи, установи охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичні установи, у тому числі: амбулаторно-поліклінічні установи всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги та переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські і фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.11.1992 року № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі Закон № 2801-XII) заклад охорони здоров`я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті спірної грошової допомоги стала та обставина, що основним місцем роботи позивача є «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» на посаді провідного наукового співробітника. Дана посада не передбачена постановою № 909.

Як установлено судом, позивач з 03.09.2007 року прийнята на посаду виконуючого обов`язки провідного наукового співробітника відділу судинної патології головного мозку Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Академії медичних наук України»

Державна установа «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» є правонаступником Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології академій" медичних наук України», що підтверджується Постановою Президії Національної академії медичних наук України від 06.10.2011 року № 19/8 та наказом АМН від 29.09.2011 року № 85.

Згідно довідки Державної служби статистики України АА №595965 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України встановлено, що до основних видів діяльності вказаної установи відноситься 86.10 «діяльність лікарняних закладів».

Відповідно до п. п. 4.1.1, 4.1.3 статуту до основних завдань Державної установи «ІНПН НАМИ України» відноситься проведення фундаментальних та прикладних наукових досліджень, лікування та профілактики з актуальних проблем медичної науки по неврології, психіатрії, мед. психології та наркології (алкоголізм, наркоманії) з метою одержання нових наукових знань та їх використання для практичних цілей, в т.ч. на платній основі; провадження діяльності з медичної практики, надання спеціалізованої лікувально-діагностичної допомоги населенню, іноземним громадянам на базі клінічного та поліклінічного підрозділу Установи (а.с. 25-28).

Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку вказаної установи встановлено, що лікарі відділень клініки в рахунок місячної норми мають 2 чергування по 12 годин. Наукові співробітники виконують роботу лікарів відповідної спеціальності в обсязі 30% розрахункової норми лікаря і 2 чергування по 12 годин на місяць.

Крім того, колегія суддів зауважує, що робота на вказаній посаді провідного наукового співробітника вимагає наявність у відповідного лікаря відповідної медичної освіти та медичного фаху, оскільки спрямована на надання відповідної консультативної та амбулаторної медичної допомоги. При цьому, в постанові № 909 чітко не зазначено вичерпний перелік закладів та установ, які здійснюють лікувально-профілактичні заходи, а лише міститься посилання на лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, до яких відноситься ціла низка закладів охорони здоров`я.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17, що до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії має зараховуватись стаж роботи навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Отже, періоди роботи позивача щодо якого виник спір, відноситься до спеціального трудового стажу, передбаченого ст. 55 Закону №1788-ХІІ.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області, та не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова