Справа № 380/5928/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5928/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції у Львівській області місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3 (далі відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні пільгової вислуги позивача до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та зарахувати позивачу до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу років за час служби у пільговому обчисленні, сформовану за періоди:

- з 01.06.1993 по 03.10.1994 з розрахунку 40 днів за 1 місяць служби;

- 03.10.1994 08.10.2003, 01.11.2007 14.07.2014, 12.08.2014 13.08.2014, 11.09.2014 12.09.2014, 11.10.2014 08.11.2014, 09.12.2014 05.01.2015, 03.02.2015 02.04.2015, 01.05.2015 05.04.2018 з розрахунку півтора роки за 1 рік служби;

- 14.07.2014 12.08.2014, 13.08.2014 11.09.2014, 12.09.2014 11.10.2014, 08.11.2014 09.12.2014, 05.01.2015 03.02.2015, 02.04.2015 01.05.2015 з розрахунку три місяці за 1 місяць служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.06.1993 по 08.10.2003, з 01.11.2007 по 05.04.2018, а також брав безпосередню участь в антитерористичній операції у 2014-2015 роках. Вказані факти, на думку позивача, дають йому право на пільговий обрахунок календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.

Так, 01.06.1993 по 03.10.1994 позивач працював на посаді контролера слідчого ізолятора УВС Львівської області. Відповідно до абзацу 1 підпункту «г» пункту 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі Постанова №393), до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 згаданої постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони. Таким чином, позивач має право на зарахуванні вказаного періоду до календарної вислуги на пільгових умовах з розрахунку 40 днів за 1 місяць служби.

Позивач зазначає, що у періоди з 03.10.1994 08.10.2003, 01.11.2007 14.07.2014, 12.08.2014 13.08.2014, 11.09.2014 12.09.2014, 11.10.2014 08.11.2014, 09.12.2014 05.01.2015, 03.02.2015 02.04.2015, 01.05.2015 05.04.2018 працював на посадах, які передбачені Переліком посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007 №431 (далі Перелік №431). А відтак, має право на пільговий обрахунок календарної вислуги років за вказані періоди.

У періоди з 14.07.2014 12.08.2014, 13.08.2014 11.09.2014, 12.09.2014 11.10.2014, 08.11.2014 09.12.2014, 05.01.2015 03.02.2015, 02.04.2015 01.05.2015 позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, а тому відповідно до положень Порядку №393 такі повинні бути зараховані до календарної вислуги позивача з розрахунку три місяці за 1 місяць служби.

11.05.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що норми Постанови №393 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі суперечать статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У вказаній статті йдеться про календарну вислугу як передумову для призначення пенсії за вислугу років, пільгове обчислення такої не передбачено. Відповідач при розгляді звернення позивача про оформлення та подання документів до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу правомірно враховував лише вислугу в календарному обчисленні, тому діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21.06.2023 до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає про помилковість прирівнювання позивачем служби в органах внутрішніх справ із службою в податковій міліції і поширення дії пункту 3 частини другої статті 78 Закону від 02.07.2015 № 580-VIII на період служби позивача в податковій міліції. Зважаючи на те, що органи державної податкової служби (у т. ч. податкова міліція) не відносилися до органів внутрішніх справ, враховуючи приписи частини першої статті 59, статті 60 Закону від 02.07.2015 № 580-VIII щодо особливого характеру служби в поліції, проходження якої регулюється вказаним Законом, тому період служби позивача на відповідних посадах в податковій міліції не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.

04.07.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо періоду служби з 01.10.1997 по 08.10.2003 на посаді помічника оперуповноваженого спецпідрозділу фізичного захисту Головного відділу податкової міліції ДПА у Львівській службі. Так, наказом УМВС у Л/о від 17.09.1997 №411 о/с позивач був відряджений на цей період у розпорядження Державної податкової адміністрації у Львівській області. Згідно з абзацом 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби поширено чинність Постанови №393.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 та абзацу 3 пункту 1 Постанови №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх, органах і підрозділах цивільного захисту. Тому на підставі абзаців 1,3 пункту 1, приписів абзацу 9 підпункту «в» пункту 3 Постанови №393 та Переліку №431 вислуга років позивача у період з 01.10.1997 по 08.10.2003 розраховується у пільговому обчислені з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці або 1,5 року за кожен рік служби.

Щодо періоду з 07.11.2015 по 05.04.2018 вислуга років у пільговому обчислені здійснюється позивачу з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби, виходячи із пункту 2 Переліку №431, яким не виключено підрозділи, в яких позивач служив у зазначений вище період.

04.07.2023 до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що відповідно до пункту 4.1.6 Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 16.12.1993 № 3720-ХІІ (надалі Положення №3720), стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у зазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністерством внутрішніх справ України. На виконання вимог вказаної постанови наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007 №431 затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби. Просить звернути увагу на те, що Положення від 16.12.1993 № 3720 втратило чинність 10.04.2015 відповідно до пункту 2 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ" від 12.12.2015 №193-VІІІ, тому підстави для пільгового обрахунку вислуги позивача за час служби в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ відсутні.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 03.04.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 23.06.2023 суд витребував додаткові докази у справі.

Ухвалою від 04.08.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 07.06.2018 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 02.04.2018 № 223о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу).

Згідно з розрахунком вислуги років на пенсію на день звільнення така становить (05.04.2018) в календарному обчисленні становить 22 роки 08 місяців 14 днів, загальний трудовий стаж 03 роки 8 місяців 25 днів. Факт ознайомлення позивача з вказаним розрахунком підтверджується його підписом.

Відповідно до послужного списку позивача у період з 03.10.1994 по 05.04.2018 він проходив службу на таких посадах:

- з 03.10.1994 по 01.10.1997 - помічник оперуповноваженого першого відділення відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ УМВС України у Львівській області;

- з 01.10.1997 по 01.05.1998 - помічник оперуповноваженого спецпідрозділу фізичного захисту управління податкової поліції ДПА у Львівській області;

- 01.05.1998 по 01.07.1999 - помічник оперуповноваженого спецпідрозділу фізичного захисту управління податкової міліції ДПА у Львівській області;

- з 01.07.1999 по 01.11.1999 помічник оперуповноваженого спецпідрозділу фізичного захисту Головного відділу податкової міліції ДПІ у м. Львові ДПА у Львівській області;

- з 01.11.1999 по 08.10.2003 - помічник оперуповноваженого спецпідрозділу фізичного захисту Головного відділу податкової міліції ДПІ у м. Львові ДПА у Львівській області;

- з 01.11.2007 по 27.03.2008 - помічник оперуповноваженого відділення супроводження спеціальних операцій відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Львівській області;

- 27.03.2008 по 01.09.2008 - оперуповноважений відділення організації службової діяльності відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Львівській області;

- з 01.09.2008 по 01.08.2010 - оперуповноважений відділення організації службової діяльності відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Львівській області;

- з 01.08.2010 по 18.01.2011 - оперуповноважений відділення організації службової діяльності відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Львівській області;

- -з 18.01.2011 по 16.08.2011 - виконуючий обов`язки начальника відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Львівській області;

- з 16.08.2011 по 17.10.2011 - виконуючий обов`язки начальника відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Львівській області;

- з 17.10.2011 по 06.11.2015 - начальник відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Львівській області.

У зв`язку з тим, що відповідач не врахував вислугу років позивача у пільговому обчислені під час його служби в органах внутрішніх справ та участі в АТО, представник позивача звернулася до Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою здійснити перерахунок та зарахувати майору поліції ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за відповідні періоди його служби.

Листом від 30.11.2022 № М-298/05/13-2022 відповідач відмовив у такому перерахунку, зазначивши про відсутність підстав.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахунку вислуги позивача у пільговому обчисленні, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Щодо пільгового обчислення вислуги позивача в органах внутрішніх справ відповідно до вимог Постанови №393 суд встановив таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом при наявності встановленої згаданим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно зі статею 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 згаданого Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 згаданого Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 згаданогоЗакону.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону №2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах зазначеного Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей.

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393) (у редакції, чинній на час проходження позивачем служби) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 згаданої постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Згідно з підпунктом підпункту «г» пункту 3 Постанови №393 (у редакції, чинній на час проходження позивачем служби) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 згаданої постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони.

Стаття 17 Закону №2262-XII визначає види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а стаття 17-1 Закону №2262-XII встановлює саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за таким законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що такий період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Суд встановив, що час служби позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 22 роки 08 місяців 14 днів.

Згідно з довідками про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 11.10.2014 №14210, від 11.12.2014 №17254, від 03.02.2015 №976, від 29.04.2015 №3625 позивач безпосередньо брав участь у антитерористичній операції у періоди з 14.07.2014 12.08.2014, 13.08.2014 11.09.2014, 12.09.2014 11.10.2014, 08.11.2014 09.12.2014, 05.01.2015 03.02.2015, 02.04.2015 01.05.2015.

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови №393 вказані періоди підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому обчисленні один місяць служби за три місяці. Проте, як вбачається з розрахунку вислуги років на пенсію майора поліції ОСОБА_1 , відповідач пільговий порядок обчислення вислуги років до вказаних періодів не застосував.

Згідно з відомостями послужного списку позивача у період з 01.06.1993 по 03.10.1994 він працював на посаді контролера слідчого ізолятора УВС Львівської області.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 Постанови №393 вказані періоди підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому обчисленні один місяць служби за сорок днів. Проте, як вбачається з розрахунку вислуги років на пенсію майора поліції ОСОБА_1 , відповідач пільговий порядок обчислення вислуги років до вказаних періодів не застосував.

Суд зазначає, Закон №2262-XII передбачає пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років військовослужбовцям. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №805/3923/18-а від 03.03.2021.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 02.12.2021 у справі №300/2497/19.

Стаття 1 Закону №2262-ХІІ передбачає, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом при наявності встановленої ним вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність в особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині четвертій статті 17 згаданого Закону щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.05.2021 у справі №140/1753/19.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема пункт «а» статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за згаданим Законом та для позивача він складає 23 календарних роки, 6 місяців і більше. В свою чергу, положеннями статті 17-1 Закону №2262-ХІІ та Постановою №393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним положенням Закону №2262-ХІІ та Постанови №393.

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду, суд погоджується з твердженням позивача про наявність у нього права на зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу років за час служби у пільговому обчисленні, сформовану за періоди:

- з 01.06.1993 по 03.10.1994 відповідно до підпункту «г» пункту 3 Постанови №393 з розрахунку 40 днів за 1 місяць служби;

- 14.07.2014 12.08.2014, 13.08.2014 11.09.2014, 12.09.2014 11.10.2014, 08.11.2014 09.12.2014, 05.01.2015 03.02.2015, 02.04.2015 01.05.2015 відповідно до підпункту «г» пункту 3 Постанови №393 з розрахунку три місяці за 1 місяць служби.

Вказана правова позиція суду узгоджується з постановами Верховного Суду від 02.12.2021 у справі №300/2497/19, від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, від 13.05.2021 у справі №140/1753/19, які у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення цього спору.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії щодо відмови Головного управління Національної поліції у Львівській області, викладеної у листі 30.11.2022 № М-298/05/13-202, у зарахуванні позивачу до календарної вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, часу служби у слідчому ізоляторі з розрахунку 40 днів за 1 місяць служби, а також часу участі в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Таким чином, суд висновує, що для належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок календарної вислуги років позивача, яка дає право на призначення пенсії, зарахувавши до такої на пільгових умовах час служби у слідчому ізоляторі з 01.06.1993 по 03.10.1994, обчислений з розрахунку 40 днів за 1 місяць служби, а також час участі в антитерористичній операції за періоди 14.07.2014 12.08.2014, 13.08.2014 11.09.2014, 12.09.2014 11.10.2014, 08.11.2014 09.12.2014, 05.01.2015 03.02.2015, 02.04.2015 01.05.2015, обчислений з розрахунку один місяць за три місяці.

Щодо позовних вимог про включення до вислуги років позивача на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця) періодів служби на посадах у підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю в органах внутрішніх справ України з 03.10.1994 08.10.2003, 01.11.2007 14.07.2014, 12.08.2014 13.08.2014, 11.09.2014 12.09.2014, 11.10.2014 08.11.2014, 09.12.2014 05.01.2015, 03.02.2015 02.04.2015, 01.05.2015 05.04.2018, суд встановив таке.

Так зокрема, позивач посилається на наказ Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007 № 431 «Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби» (далі - Наказ № 431).

Із вступної частини Наказу № 431 слідує, що такий прийнятий Міністерством внутрішніх справ України відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 № 3720-XII «Про затвердження Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України».

Постановою Верховної Ради України від 16.12.1993 №3720-XII затверджене Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України (далі - Положення № 3720).

Суд звертає увагу на те, що Положення №3720 не містить жодних норм, які б визначали умови пенсійного забезпечення та обчислення вислуги років осіб, що проходять службу в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України.

Натомість, підпунктом 4.1.6. пункту 4.1. розділу 4 Положення №3720 було передбачено, що стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у згаданих підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.

Відтак, Положення №3720 регламентувало особливості обчислення стажу роботу, а не вислуги років для призначення (перерахунку) пенсії, працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України згідно з переліком посад, визначених Наказом № 431, а тому дія вказаного нормативно-правового акта, Наказу № 431, не поширюється на спірні правовідносини.

Більше того, постанова Верховної Ради України від 16.12.1993 №3720-XII, на виконання положень якої прийнятий наказ Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007 № 431 «Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби» втратила чинність 10.04.2015 відповідно до пункту 2 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ" від 12.12.2015 №193-VІІІ.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для зарахування до календарної вислуги позивача у пільговому обчисленні його часу служби у спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ відповідно до положень наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007 №431. Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити повністю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

V. Судові витрати

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд встановив, що між позивачем (клієнт) та адвокатським бюро «Мазченко та партнери» укладено договір про надання правової допомоги №58 від 24.05.2022, згідно з умовами якого виконавець зобов`язується надати клієнту правову допомогу на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з актом приймання-передачі №15 від 15.03.2023 виконавець в інтересах клієнта виконав такі зобов`язання:

- надання консультації з правових питань 2 год;

- аналіз судової практики та застосування законодавства 1 год;

- складання позовної заяви з додатками 4 год

Розрахунок вартості наданих послуг здійснено відповідно до розміру погодинної ставки 750грн/год у сумі 6000 грн (750грн*8год.).

У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої згаданої статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, суд вважає, що зобов`язання стосовно підготовки та надсилання позовної заяви з додатками не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Так, суд зауважує, що справа, яка розглядається, відноситься до категорії справ незначної складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не потребує збору та дослідження значних обсягів доказового матеріалу. Також суд наголошує на тому, що судова практика у такій категорії справ є усталеною та передбачуваною, зважаючи на її типовий характер.

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивач задоволені частково.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 6000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 6000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії щодо відмови Головного управління Національної поліції у Львівській області, викладеної у листі 30.11.2022 № М-298/05/13-202, у зарахуванні до календарної вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії на пільгових умовах, часу служби у слідчому ізоляторі з розрахунку 40 днів за 1 місяць служби, а також часу участі в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області здійснити перерахунок календарної вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії, зарахувавши до такої на пільгових умовах час служби у слідчому ізоляторі з 01.06.1993 по 03.10.1994, обчислений з розрахунку 40 днів за 1 місяць служби, а також час участі в антитерористичній операції за періоди: 14.07.2014 12.08.2014, 13.08.2014 11.09.2014, 12.09.2014 11.10.2014, 08.11.2014 09.12.2014, 05.01.2015 03.02.2015, 02.04.2015 01.05.2015, обчислений з розрахунку один місяць за три місяці.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча)грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик