Справа № 140/2165/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2165/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Смокович В. І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині вирішення питання розподілу витрат на правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до пільгового страхового стажу періоду роботи в ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з 01.06.2015 по 06.06.2016 та відмови у перерахунку розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 06.08.2018, зобов`язання зарахувати до пільгового страхового стажу періоду роботи в ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з 01.06.2015 по 06.06.2016 та здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 06.08.2018;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування заявленої до стягнення суми правничої допомоги позивач послався на договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 01.02.2019, укладений між ним та адвокатом Явтушенко В. І., згідно умов якого вартість однієї роботи адвоката з підготовки позову, виходячи із складності справи, затраченого часу та значення справи для відповідача, складає 750 грн. (арк. спр. 24).

Згідно із актом виконаних робіт на підставі договору від 01.02.2019, на підготовку адміністративного позову витрачено 4 години часу адвоката. За таких обставин, на думку позивача, відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ у Волинській області підлягає 3000 грн (750 грн х 4). В підтвердження оплати послуг адвоката, позивачем надано акт виконаних робіт та квитанцію до прибуткового ордера №26/2019 від 08.07.2019 (арк. спр. 25, 26).

Постановою Верховного Суду від 08.05.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 скасовано в частині вирішення питання розподілу витрат на правничу допомогу та у цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 призначено розгляд адміністративної в частині вирішення питання розподілу витрат на правничу допомогу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи, доказів, а також заяв, клопотань і заперечень - п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали (арк. спр. 141).

Ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 була направлена на адресу відповідача та отримана ним в зареєстрованому електронному кабінеті в системі «електронний суд» 25.05.2023, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (арк. спр. 143).

Відповідач, після надходження справи до суду першої інстанції, правом на подання заяв по суті справи, доказів, а також заяв, клопотань і заперечень не скористався, доказів у спростування позовних вимог в частині розподілу судових витрат не надав, про причини їх неподання не повідомив.

У зв`язку із ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до пільгового страхового стажу періоду роботи в ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з 01.06.2015 по 06.06.2016 та відмови у перерахунку розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 06.08.2018, зобов`язання зарахувати до пільгового страхового стажу періоду роботи в ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з 01.06.2015 по 06.06.2016 та здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 06.08.2018;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_2 у зарахуванні до пільгового страхового стажу періоду роботи в ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з 01.06.2015 по 06.06.2016 та відмови у перерахунку розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 06.08.2018; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду з 01.06.2015 по 06.06.2016 та здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 06.08.2018; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок (арк. спр. 44 - 47).

Не погоджуючись з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 в частині розподілу витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 оскаржив його до Восьмого апеляційного адміністративного суду (арк. спр. 51 - 53).

Постаново Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 - без змін (арк. спр. 89 - 91).

ОСОБА_1 , уважаючи рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 в частині розподілу витрат на правову допомогу та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 протиправними, оскаржив їх у касаційному порядку (арк. спр. 94 - 97).

Постановою Верховного Суду від 08.05.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 скасовано в частині вирішення питання розподілу витрат на правничу допомогу та у цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (арк. спр. 126 - 135).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами з приводу розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України № 5076-VI від 05.12.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема статтями 132, 134, 139.

Вимога про відшкодування судових витрат на правничу допомогу була заявлена ОСОБА_1 у позовній заяві.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 17.03.2020 у справі № 520/8309/18 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, також визнавав, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена у позові є належною заявою, яка подана відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем у належний спосіб заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.12.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз положень процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Водночас, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата в додатковій постанові №910/12876/19.

Наведений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 у справі № 640/10548/19, від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20, від 18.05.2022 у справі № 640/4035/20, від 16.06.2022 у справі № 380/4759/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок про застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15.12.2017 змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 28.10.2021 у справі № 160/15983/20.

Така ж правова позиція була викладена і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19), де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи:

- договір від 01.02.2019 про надання правової допомоги адвокатом, за умовами якого сторони узгодили вартість однієї години роботи адвоката з підготовки позову, виходячи із складності справи, затраченого часу та значення справи для відповідача в розмірі 750 грн. (арк. спр. 24);

- акт виконаних робіт на підставі вказаного договору від 08.07.2019 з описом виконаної роботи адвокатом (підготовлено адміністративний позов) із розрахунку чотирьох годин витраченого часу та вартості однієї години роботи 750 грн. - на суму 3000 грн. (арк. спр. 26);

- квитанція до прибуткового касового ордера № 26/219 від 08.07.2019 на суму 3000 грн. (арк. спр. 25).

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Волинській області, заперечуючи щодо заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилається на те, що надані позивачем акт виконаних робіт та квитанція до прибуткового касового ордеру не є підтвердженням понесених витрат, оскільки таке підтвердження повинно здійснюватись шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів і витрат, як це передбачено наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013. Також вказує, що заявлена до відшкодування сума є завищеною, позаяк адвокатом Явтушенко І.В. уже неодноразово подавалися аналогічні позови щодо предмету спору (справи №140/2166/19, №140/1827/19, №140/2275/18); додані до позову матеріали знаходяться в пенсійній справі і не потребували додаткового часу у адвоката на їх витребування (арк. спр. 35 - 36).

Суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо не підтвердження понесених витрат позивачем, оскільки не надано відповідну Книгу обліку доходів і витрат адвоката, як це передбачено наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 з огляду на таке.

Так, Наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 (який був чинним на момент спірних правовідносин) затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Книга обліку), та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що відповідні особи відповідно до норм Податкового кодексу України зобов`язані вести Книги обліку.

Відповідно до пункту 9 Порядку дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Суд зауважує, що адвокат, з яким позивач уклав договір про надання професійної правничої допомоги у цій справі, як це узгодили сторони договору, здійснив тільки підготовку відповідного позову. Надання позивачу відповідної Книги обліку договором не передбачено. Крім того подання таких документів без згоди адвоката може порушити права останнього.

Частиною першою, другою статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, позивачем суду надано належні докази понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та у суду відсутні підстави вважати їх недостовірними.

Поряд з тим, відповідні Книги обліку використовуються у відносинах платників податків з контролюючими органами щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, зокрема для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Таким чином, позивачем доведено понесення ним витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, а доводи представника відповідача щодо не підтвердження понесених витрат спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів представника відповідача про те, що заявлена до відшкодування сума є завищеною, позаяк адвокатом Явтушенко І.В. уже неодноразово подавалися аналогічні позови щодо предмету спору (справи №140/2166/19, №140/1827/19, №140/2275/18); додані до позову матеріали знаходяться в пенсійній справі і не потребували додаткового часу у адвоката на їх витребування суд зазначає наступне.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо наявності подібних спорів у Волинському окружному адміністративному суді. Такі відомості підтверджуються даними в Єдино державного реєстру судових рішень та вказують на наявність подібних спорів у інших судах.

При цьому відповідачем не доведено витрату часу адвокатом щодо на витребування певних матеріалів із пенсійної справи позивача. Поряд з тим, суд не приймає до уваги таке заперечення представника відповідача, як на підставу зменшення витрат на правову допомогу, оскільки з наданих суду документів щодо підтвердження таких витрат та обсягу виконаної роботи, адвокат здійснив виключно підготовку позовної заяви, що зайняло чотири години часу з розрахунку 750 грн. за 1 годину.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, з урахуванням клопотання іншої сторони про їх зменшення, суд зауважує, що провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи, дана справа не є спором значної складності, а спірні правовідносини регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22.12.2020 у справі №520/8489/19, від 07.05.2020 у справі №320/3271/19, від 10.03.2020 у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 400,00 грн. (чотириста гривень). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 72-77, 139, 244, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині вирішення питання розподілу витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович