Справа № 500/3151/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3151/23

08 серпня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №65 від 15 травня 2023 року про відмову в призначені позивачу пенсії по інвалідності;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №65 від 25 травня 2023 року про відмову в призначені позивачу пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи старшим кочегаром в Угринській загальноосвітній школі із 28.11.1995 по 29.12.1998 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.07.1996;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію по інвалідності з 25.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач тричі звертався до органів Пенсійного фонду України із заявами призначити йому пенсію по інвалідності згідно статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наслідками розгляду поданих заяв органами Пенсійного фонду України не зараховано до страхового (трудового) стажу період роботи кочегаром Угринської загальноосвітньої школи з 28.11.1995 по 29.11.1998, оскільки в уточнюючій довідці не зазначено період його прийняття та звільнення з цієї посади, а також первинні документи на підставі яких позивача прийнято та звільнено з посади кочегара Угринської загальноосвітньої школі.

Позивач вважає дії відповідачів незаконними, так як його трудовий стаж за період роботи з 28.11.1995 по 29.12.1998 підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , так і довідкою Заводської селищної ради за №83 від 16 травня 2023 року. На переконання позивача, не зазначення номера рішення виконкому в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , не свідчить про те, що він не працював старшим кочегаром в Угринській загальноосвітній школі.

Ухвалою суду від 19.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

21.06.2023 від відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що за результатом розгляду заяви позивача від 17.05.2023 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ним прийнято оскаржене рішення №65 від 25 травня 2023 року про відмову в призначені позивачу пенсії по інвалідності з підстав недостатності необхідного страхового стажу. За результатами розгляду наданих позивачем документів до страхового стажу не зарахований період роботи з 28.11.1995 по 29.11.1998, оскільки в довідці про стаж від 16.05.2023 №83, виданої Заводською селищною радою Чортківського району Тернопільської області, не вказано підставу видачі (арк. справи 35-40).

18.07.2023 від відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому він позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

Вказує, що на підставі трудової книжки позивача до його страхового (трудового) стажу зараховано періоди роботи з 05.06.1995 по 04.07.1995 вантажником у ВАТ «Чортківський цукровий завод»; з 05.07.1995 по 04.08.1995 вантажником у ВАТ «Чортківський цукровий завод»; з 05.08.1995 по 07.09.1995 вантажником у ВАТ «Чортківський цукровий завод»; 11.09.1995 по 29.11.1995 вантажником у ВАТ «Чортківський цукровий завод», а також з 01.01.2012 по 31.12.2015 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також, зараховано до страхового (трудового) стажу період навчання у Чортківському медичному училищі з 01.09.1988 по 02.03.1992 та військову службу з 17.11.1992 по 07.12.1993. Згідно форми РС-право стаж позивача для розрахунку пенсії становить 09 років 00 місяців 15 днів.

Зазначає, що органами Пенсійного фонду за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності, не зараховано до страхового (трудового) стажу період роботи кочегаром Угринської загальноосвітньої школи з 28.11.1995 по 29.11.1998, оскільки в уточнюючій довідці не зазначено період його прийняття та звільнення з цієї посади, а також первинні документи на підставі яких позивача прийнято та звільнено з посади кочегара Угринської загальноосвітньої школі (арк. справи 41-50).

У встановлений судом строк, відповідач 3 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відзиву на позовну заяву не подав, з клопотанням про продовження процесуального строку для його подання не звертався.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування в основній щорічної відпустки головуючої судді у даній справі, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 5).

Відповідно до довідки медико-соціально-експертної комісії Серіяї12 ААГ №242860 від 29 березня 2023 року, позивачу з 28.03.2023 встановлено третю групу інвалідності (арк. справи 24-25).

Так, 28.04.2023 позивачем подано заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказану заяву з доданими документами за принципом «екстериторіальності» передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №65 від 05 травня 2023 року повідомлено позивача про зарахування до його страхового стажу усіх періодів згідно поданої до вказаної заяви документів. Страховий стаж позивача склав 11 років 10 місяців 15 днів, при необхідному 12 років, з огляду на що йому відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. справи 23).

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, листом №1900-0206-5/19605 від 08.05.2023 повідомило позивача про прийняте за результатом розгляду його заяви від 28.04.2023 рішення (арк. справи 21).

Доказів оскарження/скасування вищевказаного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області суду не представлено, а судом не здобуто.

Вказане рішення також не оскаржено в межах даної судової справи.

Надалі, позивачем 08.05.2023 повторно подано заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказану заяву з доданими документами за принципом «екстериторіальності» передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №65 від 15 травня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав недостатності страхового стажу. При цьому зазначено, що позивачу зараховано до страхового стажу 9 років 15 днів, та не зараховано період роботи з 28.11.1995 по 29.11.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.07.1996, оскільки в записах про прийняття і звільнення з роботи відсутні номери рішення виконкому про прийом і звільнення. Вказано, що для зарахування зазначеного періоду позивачу слід долучити довідку про період роботи на підставі первинних документів після чого право на пенсію по інвалідності буде переглянуто (арк. справи 16).

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, листом №1900-0206-6/22206 від 25.05.2023 повідомило позивача про прийняте за результатом розгляду його заяви від 15.05.2023 рішення (арк. справи 15).

Надалі, позивачем 17.05.2023 втретє подано заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказану заяву з доданими документами за принципом «екстериторіальності» передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №65 від 25 травня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав недостатності страхового стажу. При цьому зазначено, що позивачу зараховано до страхового стажу 9 років 15 днів, та не зараховано період роботи з 28.11.1995 по 29.11.1998 оскільки в довідці про стаж №83 від 16.05.2023 не вказано підставу видачі (арк. справи 13).

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, листом №1900-0206-5/22462 від 26.05.2023 повідомило позивача про прийняте за результатом розгляду його заяви від 17.05.2023 рішення (арк. справи 12).

Позивач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та в подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно відмовлено у зарахуванні до його страхового стажу період роботи з 28.11.1995 по 29.11.1998, у який він працював кочегаром Угринської загальноосвітньої школи, з огляду на що він звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп, від 49 років до досягнення особою 51 років включно - 12 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини третьої статті 24 Закону №1058-IV)

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача

Суд зазначає, що зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02.07.1996, слідує, що він з 28.11.1995 по 29.11.1998 працював кочегаром Угринської загальноосвітньої школи (записи №№ 9,10).

Також до матеріалів судової справи додано Довідку №83 від 16.05.2023, видану Заводською селищною радою Чортківського району Тернопільської області, відповідно до якої позивач у період з 28.11.1995 по 29.12.1998 працював на посаді старшого кочегара в Угринській загальноосвітній школі (арк. справи 14).

Відмовляючи позивачу у зарахуванні вказаного періоду відповідачі вказували на те, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.07.1996, в записах про прийняття і звільнення з роботи позивача у період з 28.11.1995 по 29.11.1998, відсутні номери рішення виконкому про прийом і звільнення, а довідка про стаж №83 від 16.05.2023 не містить підстави її видачі.

Такі підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу позивача суд оцінює критично та зазначає, що жодним з трьох відповідачів суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Суд зазначає, що записи трудової книжки позивача, на переконання суду, є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

При цьому наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

З огляду на викладене, страховий стаж позивача за період з 28.11.1995 по 29.11.1998, який внесено до трудової книжки НОМЕР_2 від 02.07.1996 підлягає до зарахування.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищенаведене, відмова відповідача 3 у зарахуванні позивачу до страхового стажу спірного періоду роботи позивача, який внесено до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.07.1996 є протиправною, оскільки стаж підтверджено основним документом трудовою книжкою працівника (позивача), недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено у передбачений законом спосіб, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Щодо неврахування відповідачем 2 при прийнятті оскарженого рішення №65 від 25 травня 2023 року про відмову в призначені позивачу пенсії по інвалідності довідки про стаж №83 від 16.05.2023 оскільки та не містить підстави її видачі, то суд також враховує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у документах щодо його трудової діяльності. Покликання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

При цьому, зобов`язати зарахувати зазначений вище період роботи позивача до страхового стажу, що дає право на пенсію по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як того відповідача за вказаною позовною вимогою, який визначено за принципом екстериторіальності, як орган, що обчислює стаж та призначає пенсію при зверненні позивача із належним пакетом документів вперше, та відмову якого оскаржено (заява від 08.05.2023).

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, враховуючи завдання адміністративного судочинства, яке полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя, - з метою повного та належного захисту прав позивача, суд вважає, що ефективний та належним способом захисту порушеного права позивача в даній справі є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 08.05.2023 про призначення пенсії по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд вважає цю вимогу передчасною, оскільки належний орган Пенсійного фонду ще не вирішив питання про зарахування зазначеного періоду роботи позивача до стажу, що дає право на вказаний вид пенсії, з огляду на що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів 2 та 3 понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №65 від 15 травня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №65 від 25 травня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 травня 2023 року про призначення пенсії по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідачі: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.