Справа № 420/10128/23
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2023-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Дробченко К.С.,

представника позивача: Сопільняка В.Ю.,

представника відповідача : Горецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (місцезнаходження: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 9; ) про визнання протиправним та скасування наказу №49-ос/дск від 07.04.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії,

В И Р І Ш И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (місцезнаходження: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 9; ), в якій позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві №49-ос/дск від 07.04.2023 «Про звільнення зі служби в Державному бюро розслідувань підполковника Державного бюро розслідувань Пластуна О.В»;

поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві або на іншій, рівнозначній посаді;

виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного невиконання службових обов`язків.

Ухвалою від 15.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

17.05.2023 року (вх. №ЕП/17872/23) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про виправлення описки.

Ухвалою від 24.05.2023 року виправлено описку щодо невірно зазначеного коду ЄДРПОУ відповідача.

06.06.2023 року (вх. №ЕП/20962/23) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 12.06.2023 року клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

08.06.2023 року представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

09.06.2023 року представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

13.06.2023 року (вх. №ЕС/5974/23) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

13.06.2023 року (вх. №19163/23) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

26.06.2023 року (вх. №20977/23) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

03.07.2023 року (вх. №ЕС/6736/23) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

06.07.2023 року (вх. №ЕП/25969/23) представником відповідача до канцелярії суду подані заперечення.

13.07.2023 року представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою від 13.07.2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач уклав контракт №66 про проходження служби у Державному бюро розслідувань строком на 6 років. Однак через оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, 08.02.2023 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення зі служби, у зв`язку з скороченням штату ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві відповідно до змін штатного розпису на 2023 рік № 1, затвердженого наказом ДБР від 30.01.2023 року №42 дск «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на 2023 рік», з 07.02.2023 року скорочено посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах першого оперативного відділу (з дислокацією у м. Миколаєві), яку займав позивач.

Позивачу листом від 06.03.2023 року запропоновано взяти участь у вищевказаному конкурсі, однак позивач подав рапорт відповідачу, в якому просив у зв`язку зі скороченням його посади перевести на посаду, на яку 06.02.2023 року інформації оголошено конкурс. Однак, позивач рапорт у запропонованій в листі від 13.03.2023 року не подав вважаючи, що така пропозиція зроблена неуповноваженою особою ДБР.

Таким чином, наказом Директора ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 07.04.2023 року № 49-ос/дск «Про звільнення зі служби в Державному бюро розслідуванб підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 » припинено (розірвано) достроково контракт від 30.04.2021 року №66 та звільнено позивача з посади з 10.04.2023 року зі служби в ДБР у запас у зв`язку зі скороченням штату на підставі пп. 4 п. 107 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань. Не погоджуючись із вказаним наказом позивач звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з позовної заяви, позивач уклав контракт №66 про проходження служби у Державному бюро розслідувань строком на 6 років. Однак через оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, 08.02.2023 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення зі служби, у зв`язку з скороченням штату ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві відповідно до змін штатного розпису на 2023 рік № 1, затвердженого наказом ДБР від 30.01.2023 року №42 дск «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на 2023 рік», з 07.02.2023 року скорочено посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах першого оперативного відділу (з дислокацією у м. Миколаєві), яку займав позивач.

Позивачу листом від 06.03.2023 року запропоновано взяти участь у вищевказаному конкурсі, однак позивач подав рапорт відповідачу, в якому просив у зв`язку зі скороченням його посади перевести на посаду, на яку 06.02.2023 року оголошено конкурс. Однак, позивач рапорт у запропонованій в листі від 13.03.2023 року інформації не подав вважаючи, що така пропозиція зроблена неуповноваженою особою ДБР.

Таким чином, наказом Директора ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 07.04.2023 року № 49-ос/дск «Про звільнення зі служби в Державному бюро розслідуванб підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 » припинено (розірвано) достроково контракт від 30.04.2021 року №66 та звільнено позивача з посади з 10.04.2023 року зі служби в ДБР у запас у зв`язку зі скороченням штату на підставі пп. 4 п. 107 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань

Згідно Конституції України - «Стаття 43. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення».

Закон України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 року, №794-VIII (далі Закон №794).

Стаття 1. Державне бюро розслідувань

1. Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Стаття 2. Правові засади діяльності Державного бюро розслідувань

1. Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.

Стаття 12. Повноваження Директора Державного бюро розслідувань

1. Директор Державного бюро розслідувань:

4) затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань;

Стаття 14. Працівники Державного бюро розслідувань

1. До працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

2. Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

3. На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

6. Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 14-3. Переведення працівників Державного бюро розслідувань

2. Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

3. Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.

Стаття 20. Грошове забезпечення та оплата праці працівників Державного бюро розслідувань

2. На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Умови оплати праці осіб, які працюють у Державному бюро розслідувань за трудовими договорами, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

5.3. Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 року, №743 (далі Постанова №743)

42. Контракт про проходження служби у Державному бюро розслідувань (далі - контракт) - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином України та державою, від імені якої виступає Державне бюро розслідувань, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

59. Призначення осіб рядового та начальницького складу на посади та переведення (переміщення) їх по службі здійснюється з додержанням таких вимог:

9) особи рядового та начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їх згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади; таке переведення осіб рядового та начальницького складу може здійснюватися за їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.

60. Призначення (переведення) осіб рядового та начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється:

1) на вищі посади - за конкурсом (у порядку просування по службі);

2) на рівнозначні посади:

за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення;

у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;

за сімейними обставинами або з інших поважних причин;

за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

3) на нижчі посади:

за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та за їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення;

у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;

за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

з урахуванням ділових якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи - за результатами оцінки службової діяльності;

за сімейними обставинами або з інших поважних причин - за особистим проханням.

67. У разі незаконного звільнення із служби особи рядового та начальницького складу така особа підлягає поновленню на посаді, яку займала раніше, або призначенню на іншу рівнозначну посаду.

106. Перед звільненням особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань безпосередні та прямі керівники (начальники) проводять з нею індивідуальну бесіду.

У ході бесіди роз`яснюються підстави звільнення і строк внесення подання щодо звільнення, соціальний і правовий захист особи, визначається військовий комісаріат, до якого буде направлено особу після звільнення для постановки на військовий облік, безпосередній або прямий керівник (начальник) дає відповіді на запитання. При цьому враховуються прохання особи, даються необхідні пояснення з питань проходження служби, а також інші питання, пов`язані із звільненням.

107. Контракт припиняється (розривається), а особи рядового та начальницького складу звільняються із служби:

4) у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового та начальницького складу попереджаються за два місяці;

112. Контракт може бути розірвано достроково з ініціативи Державного бюро розслідувань і особу рядового чи начальницького складу може бути звільнено із служби у випадках, передбачених підпунктами 1-4, 6 і 8-13 пункту 107 і абзацом першим пункту 109 цього Положення.

115. Звільнення осіб рядового та начальницького складу із служби здійснюється:

2) директором територіального управління, керівником іншого органу системи Державного бюро розслідувань - осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу на посадах, які передбачені штатним розписом (штатом), у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, органах системи Державного бюро розслідувань (крім осіб, право звільнення яких має Директор Державного бюро розслідувань).

Згідно ЗУ КзпП - стаття 40. Розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Стаття 235. Поновлення на роботі, зміна формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, №580-VIII (далі Закон №580)

Стаття 94. Грошове забезпечення поліцейських

1. Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

2. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджений наказом Міністерством юстиції України від 06.04.2016 року, №260 (далі Порядок №260).

Пункт 6. Розділу ІІІ Поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пункт 8. Розділу ІІІ Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Сторона 2 приймається на службу до Державного бюро розслідувань або продовжує службу за новим контрактом (необхідне підкреслити) та добровільно бере на себе зобов`язання проходити службу за посадою протягом строку дії цього контракту та відповідно до його умов, в Сторона 1 бере на себе зобов`язання забезпечити відповідно до законодавства створення належних умов для виконання Стороною 2 своїх обов`язків, а також матеріальне забезпечення, соціальний і правовий захист

Цей контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Сторони 1:

у зв`язку із скороченням штату у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;

У разі припинення (розірвання) контракту відповідно до пунктів 13 та 14 Сторона 2 звільняється із служби.

Як зазначалось судом вище, трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються Законом №794 (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами) (частина 5 статті 14) .

Крім цього, Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається Законом №794, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань (Постанова №743).

При цьому суд звертає увагу, що Верховним Судом України, у постанові від 17.02.2015 року, справа №21-8а15 викладено такий висновок щодо правозастосуваня: за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 (справа № 803/31/16), від 30.07.2019 (справа № 804/406/16), від 08.08.2019 (справ № 813/150/16).

Отже, положення Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення старшого оперуповноваженого ДБР з посади у зв`язку з її скороченням.

Водночас суд звертає увагу, що відсутність у спеціальних нормативно-правових актах гарантій для звільненого працівника, які передбачені КЗпП України, не обумовлює застосування останніх субсидіарно, оскільки в даному разі воля законодавця була спрямована на урегулювання трудових відносин, як те передбачено Законом №794 та Постановою №743.

Право еволюціонує і архаїзми радянського та пострадянського правозастосування, є не доречними та помилковими. Система цінностей змінюється і чинне трудове законодавство України (у тому числі, яке стосується проходження публічної служби) по-іншому розставляє акценти у відносинах працівник-роботодавець. Зокрема, роботодавець наділений більшим розсудом щодо вирішення питання організації діяльності підприємств, установ та організацій (в тому числі шляхом зміни структури, штатного розпису, звільнення працівників, тощо), які мають функціонувати ефективно та продуктивно.

Для прикладу наведеного слід звернути увагу на зміни до КЗпП України та положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, №2136-ІХ.

Вище судом наведено нормативний припис, відповідно до якого контракт припиняється (розривається), а особи рядового та начальницького складу звільняються із служби в ДБР у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового та начальницького складу попереджаються за два місяці (підпункт 4 пункту 107 Постанови №743).

Аналогічні за змістом положення містить Контракт про проходження служби у Державному бюро розслідувань, який укладений між позивачем та ДБР, відповідно до якого контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Сторони 1: у зв`язку із скороченням штату у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів; (пункт 13).

У разі припинення (розірвання) контракту відповідно до пунктів 13 та 14 Сторона 2 звільняється із служби (пункт 15).

Як зазначено судом раніше, відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 12 Закону №794 Директор Державного бюро розслідувань затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань.

На реалізацію цієї норми, 07.02.2023 року до ТУ ДБР у м. Миколаєві надійшов наказ Державного бюро розслідувань від 30.01.2023 року №42дск «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на 2023 рік», яким з 07.02.2023 року затверджено та введено в дію Зміни до штатного розпису на 2023 рік №1 ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Внаслідок введення в дію вищезазначених Змін до штатного розпису, зі скалду оперативних підрозділів ТУ ДБР у м. Миколаєві виведено 4 посади осіб старшого начальницького складу, а саме: 2 посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах в першому оперативному відділі (з дислокацією у м. Миколаєві); 1 посада старшого оперуповноваженого в другому оперативному відділі (з дислокацією у м. Одесі); 1 посада старшого оперуповноваженого в третьому оперативному відділі (з дислокацією у м. в Кропивницькому).

Отже, суд погоджується із відповідачем, що факт прийняття наказу ДБР від 30.01.2023 року № 42дск є належним та достатнім доказом скорочення посади, яку обіймав позивач у ТУ ДБР у м. Миколаєві. Вказаний наказ є чинним, позивачем не оскаржувався.

При цьому суд звертає увагу, що згідно з висновками щодо правозастосування, які викладені у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06.02.2018 року у справі №696/985/15-ц (провадження №61-1214св18), від 12.06.2019 року у справі № 297/868/18 (провадження №61-393св19), від 28.04.2021 року у справі №373/2133/17 (провадження №61-8393св20) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Досліджуючи наведені вище обставини, слід прийти до висновку, що у зв`язку із змінами до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на 2023 рік, було скасовано посаду позивача.

Таке виведення із штатного розпису супроводжувалось виведенням осіб рядового та начальницького складу в повному обсязі.

Тобто, із врахуванням наведеного, фактично відбулось скорочення штату працівників ДБР, які були виведені із штатного розпису.

Водночас суд звертає увагу, що такий механізм скорочення штатної чисельності працівників, застосовуються повсякчас і в органах Національної поліції та органах прокуратури.

При цьому чинне законодавством України, яке врегульовує питання діяльності ДБР, не передбачає «автоматичного» переходу особи з ліквідованого підрозділу, який перебуває поза штатом у новоутворений, а також не зобов`язує роботодавця працевлаштувати таку особу будь-де.

Відповідно до положень підпункту 4 пункту 107 Постанови №743 особа рядового та начальницького складу ДБР попереджаються за два місяці про її звільнення із служби в ДБР у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів.

Попередження про наступне звільнення із служби позивач отримав 08.02.2023 року.

Враховуючи те, вищезазначене, слідує, що відповідач при звільненні позивача дотримався положень підпункту 4 пункту 107 Постанови №743 (попереджений за два місяці до звільнення).

Згідно пункту 106 Постанови №743 перед звільненням особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань безпосередні та прямі керівники (начальники) проводять з нею індивідуальну бесіду.

У ході бесіди роз`яснюються підстави звільнення і строк внесення подання щодо звільнення, соціальний і правовий захист особи, визначається військовий комісаріат, до якого буде направлено особу після звільнення для постановки на військовий облік, безпосередній або прямий керівник (начальник) дає відповіді на запитання. При цьому враховуються прохання особи, даються необхідні пояснення з питань проходження служби, а також інші питання, пов`язані із звільненням.

Крім цього, відповідно до статті 14-3 Закону №794 особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.

Підпунктом 2 пункту 60 Постанови №743 передбачено, що призначення (переведення) осіб рядового та начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється на рівнозначні посади за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення;

у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;

за сімейними обставинами або з інших поважних причин;

за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 10.03.2023 року до ТУ ДБР у м. Миколаєві надійшов лист Управління кадрової роботи та державної служби ДБР щодо наявних в системі ДБР вакансій.

У зв`язку з чим, позивачу 13.03.2023 року листом №1218/16-12/23, для залишення на службі в ДБР, запропоновано для переведення, з додержанням вимог Інструкції №326, наявні, за інформацією центрального апарату ДБР, такі вакансії в інших територіальних управліннях ДБР:

У ТУ ДБР у м. Києві старший оперуповноважений в особливо важливих справах Першого оперативного відділу, старший оперуповноважений Другого оперативного відділу, оперуповноважений Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Києві);

У ТУ ДБР у м. Краматорську оперуповноважений Першого оперативного відділу, старший оперуповноважений в особливо важливих справах Другого оперативного відділу, старший оперуповноважений в особливо важливих справах Третього оперативного відділу, старший оперуповноважений Третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполі);

У ТУ ДБР у м. Полтаві старший оперуповноважений Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Харкові), оперуповноважений Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Харкові).

При цьому, позивач жодним чином не відреагував на вказаний лист, з яким його було ознайомлено під підпис, тим самим не окресливши власне бажання щодо проходження служби в ДБР.

Аналізуючи наведене, слід прийти до висновку, що відповідач при звільненні позивача у повному обсязі дотримався процедури визначеної Законом №794 та Постановою №743, при цьому запропонувавши останньому, рівнозначну посаду старшого оперуповноваженого у системі Державного бюро розслідувань.

Отже, усі гарантії працівника (особи рядового та начальницького складу ДБР), визначені Законом №794 та Постановою №743, при звільненні ОСОБА_1 були дотриманні, та більш того, йому була запропонована рівнозначна посада в системі Державного бюро розслідувань, від якої останній відмовився.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений був права взяти участь у конкурсі у порядку просування, оголошеного наказом Директора Державного бюро розслідування №73 від 01.02.2023 року, однак таким правом не скористався.

Розсуд суду або іншими словами його дискреційні повноваження, має свої «червоні лінії», перехід за які є порушенням права. Такими «червоними лініями» є розсуд роботодавця-суб`єкта публічного права, який зобов`язаний забезпечити належно функціонування, продуктивність і ефективність ввірених йому підрозділів.

Втручатись в дискреційні повноваження роботодавця, значить підмінювати його і тим самим розділяти з ним відповідальність за функціонування ввірених йому підрозділів, що призводить на розбалансування діючої системи органів державної влади. Дискреційні повноваження роботодавця не є необмеженими, адже положення частини 2 статті 19 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У цій справі, відповідач реалізував свій розсуд відповідно до принципів, закладених у частині 2 статті 19 Конституції України.

Зокрема, він відповідно до положень Закону №794 та Постанови №743, змінив штатний розпис, внаслідок чого відбулось юридичне скорочення штату працівників ДБР; ним забезпечено гарантії працівників, які містяться у Постанові №743; та йому запропоновано рівнозначне місце роботи у системі Державного бюро розслідувань.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позиція позивача, згідно позову насамперед заснована на положеннях законодавства про працю (КЗпП України), які встановлюють відповідні гарантії для працівника під час його звільнення за ініціативою роботодавця, у тому числі у зв`язку із скороченням штату.

В той ж час позиція відповідача ґрунтується виключно на положеннях спеціального законодавства, яке застосоване ним до цих правовідносин.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, також встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі

Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (місцезнаходження: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 9; ) про визнання протиправним та скасування наказу №49-ос/дск від 07.04.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.08.2023 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.