Справа № 600/3433/22-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3433/22-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

04 серпня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, співвідповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 травня 2022 року, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20 липня 2022 року, Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області від 29 серпня 2022 року щодо відмови йому, ОСОБА_1 зарахувати до страху, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, період з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та період з жовтня 2002 року по 31 грудня 2023 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та співвідповідачів зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, період з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та період з жовтня 2002 року по 31 грудня 2023 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.03.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 травня 2022 року №17, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 20 липня 2022 року №17 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2022 року №17 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи ОСОБА_1 з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оскаржило його в судовому порядку. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Сторожинецьким РС УДМС України в Чернівецькій області 28 грудня 2015 року.

23 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії. До вказаної заяви позивачем додано трудові книжки НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №17 від 30 травня 2022 року, яке після відкриття провадження в даній справі було замінено відповідачем на рішення №17 від 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 19 років.

З вказаних рішень вбачається, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 з 16.06.1987 по 29.09.1992 року та з 09.08.1993 по 27.07.1995 року, оскільки в записі про звільнення відсутній підпис та посада відповідальної особи, яким підтверджується достовірність внесених відомостей, а також період роботи з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року згідно трудової книжки НОМЕР_4 до моменту додаткового уточнення, оскільки записі про звільнення відсутня посада відповідальної особи та в індивідуальних відомостях про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб відсутня інформація про роботу в даний період.

Листом №2400-1707-8/17760 від 31 травня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повідомило позивача про прийняте рішення.

12 липня 2022 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, додавши до вказаної заяви окрім трудових книжок, ще й заяви та покази свідків.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 20 липня 2022 року за №17 позивачу відмовлено у призначені пенсій з огляду на відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії. У даному рішенні пенсійним органом не зараховано до страхового стажу період роботи в Чернівецькому АТП-17754 з 16.06.1987 по 29.09.1992 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 18.04.1986 року, оскільки в записі про звільнення відсутній підпис відповідальної особи.

Про прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача листом від 20 липня 2022 року №2400-1707-8/24598.

22 серпня 2022 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2022 року №17 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. З змісту рішення вбачається, що пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано період з 16.06.1987 по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 рік згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки в трудовій книжці при звільненні відсутній підпис відповідальної особи, та період з 15.10.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки відсутня дата видачі трудової книжки, при звільненні відсутня посада відповідальної особи та відсутні дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Не погоджуючись із неврахуванням при призначенні пенсії по віку до страхового стажу періодів з 16.06.1987 по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 рік згідно трудової книжки НОМЕР_3 та з 15.10.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_4 , позивач звернувся до суду з цим позовом (враховуючи позов у новій редакції).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі невірність оформлення записів про звільнення в трудовій книжці особи, яка звернулася із заявою про призначення пенсії по інвалідності, не є правовою підставою для не зарахування періодів роботи, вказаних у трудовій книжці особи, до її страхового стажу. У даній ситуації позивачем подано пенсійному органу трудову книжку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , в яких містяться записи про періоди роботи позивача, які не були враховані, фактично, з формальних підстав. При цьому доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках позивача відповідачами суду не надано.

Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено незгодою позивача із рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 травня 2022 року №17, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 20 липня 2022 року №17 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2022 року №17, то суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними та скасування названих рішень.

Разом з тим, суд першої інстанії дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправним та скасування вказаних рішень, і зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, як орган до якого позивачем було подано заяву про призначення пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу.

Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам, погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно до статті 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною другою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Встановлено, що позивач тричі звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявами про призначення пенсії за віком. Однак рішеннями №17 від 30 травня 2022 року, №17 від 20 липня 2022 року та №17 від 29 серпня 2022 року позивачу відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки пенсійними органами не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 16.06.1987 по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 рік згідно трудової книжки НОМЕР_3 та з 15.10.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_4 лише через те, що при звільненні в записах трудових книжок відсутня посада відповідальної особи, її підпис та відсутні дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стала відсутність необхідного страхового стажу 19 років, оскільки відповідачі не зарахували період роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_3 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Постанова № 656) та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Постанови №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 постанови №656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Згідно із пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень наведеного вище пункту вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Дослідженням трудових книжок ОСОБА_1 НОМЕР_5 та АК №625952, судом встановлено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Більше того, у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права. Відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови у призначенні пенсії, чи неврахуванні відповідних періодів під час обрахунку страхового стажу, що впливає на її розмір.

Слід звернути увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 травня 2022 року №17, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 20 липня 2022 року №17 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2022 року №17 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправним та скасування вказаних рішень, і зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, як орган до якого позивачем було подано заяву про призначення пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.