Справа № 361/2384/21
Суддя: Радзівіл А. Г.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/2384/21
Провадження № 2-а/361/27/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Радзівіл А.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту поліції лейтенанта поліції Шовковий Ігор Олександрович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту поліції лейтенанта поліції Шовковий Ігор Олександрович у якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ДП18 № 765451 від 14 березня 2021 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шовковим Ігорем Олександровичем по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 та ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу, провадження у справі закрити.

Позов обґрунтований тим, що 14 березня 2021 року інспектором Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шовковим Ігорем Олександровичем (номер посвідчення невідомо) було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 № 765451 про накладення на - ОСОБА_1 , адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.122 та ч.2 ст 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штраф у розмірі 425 грн.

Позивач вважає прийняту постанову незаконною, такою, що не відповідає вимогам законодавства, та винесена безпідставно, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Зокрема, як зазначено в цій постанові, 14 березня 2021 року рухаючись по трасі М-01 в напрямку м. Києва в районі населеного пункту с. Гарбузин, керуючи автомобілем MERCEDES-BENS, ML280 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , він був зупинений за вимогою працівників поліції.

Положеннями статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" визначені вичерпні випадки, коли поліцейський може зупиняти транспортні засіб.

При цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом про причини зупинки, визначеної у цій статті.

Частиною 2 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що під час проведення превентивних поліцейських заходів (до яких належить, зокрема, перевірка документів осіб, зупинення транспортного засобу) поліція зобов`язана повідомити про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Позивач зазначає, що на його прохання пояснити підстави та причини зупинки транспортного засобу, інспектор Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шовковий І.О. повідомив, що позивач в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 79 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту та порушив вимоги Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбаченою частиною 1 статті 122 КУпАП. Порушення зафіксоване за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20.

Додатково інспектором поліції встановлено, що під час зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнуто аварійну світлову сигналізацію, чим порушено п. 9.9.6 Правил дорожнього руху України, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КупАП.

Позивач зазначив, що із даною позицією він також не погоджується, та вважає, що відповідачем при винесенні даної постанови порушено норми процесуального права та правила оформлення адміністративних матеріалів.

Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Позивач зазначив, що інспектором поліції Шовковим І.О. даних вимог дотримано не було.

Відповідач виніс оскаржувану постанову, без будь-якої підготовки до розгляду справи, також не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази.

Згідно з п. 1ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У протоколі зазначено, що порушення позивачем правил дорожнього руху зафіксоване за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, при цьому доказами факту порушення є фото.

Фіксація порушення здійснювалася інспектором тримаючи лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 в руці.

При проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом "Про Національну поліцію" (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію".

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише у місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно яке інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху", інформує про можливість здійсненню контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70" лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Аналогічні висновки містяться у постанові Восьмого апеляційної адміністративного суду міста Львова від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20,

Оскаржувана постанова містить лише фото можливого порушення, які знято на технічному засобі TruCam LTI 20/20, що при візуальному обстежені містить значні ознаки несправного засобу. TruCam LTI 20/20 повинен бути обов`язково опломбований або мати повірочне тавро, інакше такий пристрій вважається неповіреним і результати його фіксації не можуть вважатися допустимим доказом. Це слідує з наказу Міністерства економічного розвитку торгівлі України "Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації і оформлення її результатів" № 193 від 08.02.2016 року яким встановлено, що у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено, чи свідоцтво про повірку втрачено, засіб вимірювальної техніки вважається не повіреним).

Ознайомившись з фото, що надавав інспектор Шовковий І.О., позивач зазначив, що неможливо ідентифікувати транспортний засіб, який вчинив порушення.

Зокрема, на фото містилися три автомобілі, які рухалися в загальному потоці транспортні засобів по двох смугах, що прямують в одному напрямку безпосередньо один і одним, тому можна розумно припустити, що прилад TruCam LTI 20/20 зафіксував швидкість інших транспортних засобів, а не його автомобіля.

02 квітня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).

27 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов від представника відповідача.

У відзиві представник відповідача зазначає, про наступне.

Так, представник відповідача зазначив, що 14 березня 2021 року о 16 год. 22 хв. на 78 км. а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, с. Гарбузин, Козелецького району, Чернігівської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки MERCEDES-BENS, ML280 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/ год., чим перевищував встановлені обмеження швидкості руху в межах населеного пункту позначеного дорожнім знаком 5.45 ПДР в с. Гарбузин, а саме: рухався зі швидкістю та перевищив її на 29 км./год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, та після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим не позначив свій транспортний засіб на проїзній частині після зупинки працівниками поліції, чим порушив вимоги п.9.9 "б" ПДР. Швидкість вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС 001134.

Причиною зупинки транспортного засобу у відповідності до ч. 1 ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію", зокрема є порушення правил дорожнього руху. В даному випадку водій перевищив встановлене обмеження швидкості руху (п.12.4 ПДР), в населеному пункті с.Гарбузин, позначеному дорожнім знаком 5.45 Розділу 33.

Представник відповідача звернув увагу, що водія було проінформовано про конкретну причину зупинки з детальним її описом.

Під час встановлення всіх обставин справи було виявлено, що після зупинки на вимогу працівника поліції - водій ОСОБА_1 аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням п.9.9 б) ПДР.

Пункт 9.1 "ґ" ПДР передбачає, що попереджувальними сигналами є увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда.

Згідно п. 9.9 "б" ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до п. 8.9 "а" вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки.

Отже, у разі подачі жесту про зупинку, водію слід оцінити дорожню обстановку, ввімкнути покажчик повороту і, застосовуючи маневрування зі зниженням швидкості руху, зупинитися, увімкнувши аварійну світлову сигналізацію.

Відповідно до коментаря до Правил дорожнього руху: якщо водій при зупинці співробітником поліції забуде увімкнути аварійну світлову сигналізацію, його можуть звинуватити в порушенні правил користування попереджувальними сигналами. За це правопорушення законодавством передбачений штраф за ст. 122 КУпАП.

Вказана позиція обумовлена тим, що дизпозиція ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Разом з тим, вимога увімкнути аварійну світлову сигналізацію у разі зупинки на вимогу поліцейського, пов`язана із зміною напрямку руху транспортного засобу, оскільки водій не зможе зупинити свій транспортний засіб не змінивши напрямку руху, а тому таке діяння тягне за собою відповідальність, передбачену саме ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, своїми діями ОСОБА_1 вчинив одразу два адміністративні правопорушення, передбачені:

-ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п 'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001134).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м. поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу, на відео видно, як червона позначка фіксується на автомобілі позивача з відстані 386,2 м, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео.

Звертаю увагу суду, що окрім інструкцією з експлуатації приладу так і свідоцтвом про повірку, передбачено, що TruCam LTI 20/20 № ТС001134 використовується як в ручному так і автоматичному режимі.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що 14 березня 2021 року інспектором Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шовковим Ігорем Олександровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 № 765451 на ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.122 та ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

У вказаній постанові зазначено, що 14 березня 2021 року о 16 год. 22 хв. на 78 км. а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, с. Гарбузин, Козелецького району, Чернігівської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки MERCEDES-BENS, ML280 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/ год., чим перевищував встановлені обмеження швидкості руху в межах населеного пункту позначеного дорожнім знаком 5.45 ПДР в с. Гарбузин, а саме: рухався зі швидкістю та перевищив її на 29 км./год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, та після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим не позначив свій транспортний засіб на проїзній частині після зупинки працівниками поліції, чим порушив вимоги п.9.9 "б" ПДР. Швидкість вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС 001134.

У протоколі вказано, що додається фото порушення.

Відповідно ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частин першої третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України "Про дорожній рух").

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 "населений пункт" порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку "населений пункт" це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001134), хоча про це у постанові не зазначено.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксацію приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001134), судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км.

За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Стосовно ж наданої відеофіксації правопорушення, суд не може дійти переконливого висновку про те яким чином було зафіксовано правопорушення, оскільки посилання у постанові про те, що відофіксація велась з нагрудних камер та у порядку розгляду справи про порушення правил дорожнього руху у матеріалах справи відсутня.

Окрім того вказана відеофіксація не була покладена в основу прийняття оскаржуваної постанови як доказ.

Судом враховано положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що на рухомий автомобіль наведено ціль та протягом приблизно 2 секунд здійснювався замір швидкості. На який саме автомобіль була наведена ціль із наданого фотозображення встановити не можливо, оскільки через погану погоду і відсутність якісного зображення ТЗ встановити ці обставини достовірно не можливо. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля Trucam LTI20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак "5.70"), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху", інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70" лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення нею вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що постанова інспектора за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пп. б п. 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Пунктом 8.9 Правил передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; гучномовного пристрою; спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

З відеозапису наданих відпвоідачем, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що, дійсно, відповідачем не вчинено жодних, із передбачених п. 8.9 Правил дій, що охоплюються поняттям "вимога про зупинку транспортного засобу поліцейським".

В той же час, з наявного у справі відеозапису, що міститься на CD диску не вбачається порушення позивачем вимог п. 9.9. "б" Правил дорожнього руху, оскільки із вказаного відеозапису видно, що автомобіль позивача був припаркований на узбіччі, до якого підійшли працівники поліції, із відеозапису вбачається, що на автомобілі увімкнена аварійна світлова сигналізація, проте не зафіксовано саме моменту зупинки транспортного засобу позивача на вимогу працівника органу Національної поліції за фактом порушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість щодо допущення позивачем порушення п. 9.9 "б" Правил, що підтверджується відеозаписом з місця події, і за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 251, 268, 280, 289 КУпАП, ст.ст. 72-79, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 765451від 14 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч. 2 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425, 00 гривень.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Чернігівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Радзівіл А.Г.