Справа № 215/2022/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року Справа № 215/2022/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради Косяк Наталії Володимирівни, в якій просить:
- встановлення наявності компетенції (повноважень) директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради Косяк Наталії Володимирівни за результатом розгляду заяви від 05.04.23р вх. 60 у сфері управління підготувати проект рішення для власника Криворізької міської ради про забезпечення ОСОБА_1 рецептами на безоплатні ліки Дифорс 160 мг, Уролесан, Венонорм, Камфорний спирт, вітаміни для діабетиків, Акулій хрящ, Проктозан, Детралекс, Диклоскейв, Реліф, Мелані, Мезім, Квейт, Гарвитал+, Глутаргін, Соноборволал, Фезам, Кетоамінол, дитячий крем, листя мучниці, ромашку, плоди гльоду, йогурт, масло облепихи, Хлоргексидин, Перекись водню, янтарну кислоту, корінь солодки і лопуха до правового порядку ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати звернутись до власника;
- встановлення наявності компетенції (повноважень) директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради ОСОБА_2 за результатом розгляду заяви від 05.04.23р вх. 60 у сфері управління організувати роботу таким чином, щоб надати належно завірену копію посадової інструкції лікаря ОСОБА_3 з датою його ознайомлення і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльність та зобов`язати надати такі документи.
Позовні вимоги вмотивовані безпідставністю та необґрунтованістю відповідача, який відмовив у забезпеченні фундаментальних абсолютних прав і по суті відмовився надати безоплатний рецепт, не зазначив причини відсутності надання потрібної позивачу інформації, а тому, на думку позивача, відповідач застосував не належним чином свою управлінську функцію і не діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією України.
06.07.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вказана правова позиція обґрунтована тим, що для дообстеження та визначення подальшої тактики лікування ОСОБА_1 необхідно направити на стаціонарне лікування, від якого вона та її син категорично відмовляються визначитися з лікарем для ОСОБА_1 та за її заявою укласти декларацію на медичне обслуговування згідно наказів МОЗ України від 19.03.2018 року №503 та №504.
Здійснювати виписку пільгових медикаментів хворій ОСОБА_1 необхідно згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» та виписку препаратів, які включено за програмою «Доступні ліки», згідно із Постановою Кабінету Міністрів України №135 від 27.02.2019 року, що можливо зробити після укладення декларації, до обстеження ОСОБА_1 та визначення подальшої тактики лікування ОСОБА_1 , але ОСОБА_1 постійно оглядається вдома лікарями Центру та приймає постійно призначене симптоматичне лікування.
На думку відповідача, що останнім виконано всі дії у межах наданих повноважень, спрямовані на забезпечення права позивача на соціальний захист відповідно до чинного законодавства та ст.46 Конституції України.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року справу № 215/2022/23 передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Ухвала від 13 червня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі № 215/2023/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами..

Дослідив всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких підстав.

05.04.2023р. ОСОБА_1 зверталася до директора Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" Криворізької міської ради Косяк Н.В. з заявою (вх.№60 від 06.04.2023р.), в якій просила підготувати проект рішення , яким звернутися до Криворізької міської ради з проханням місцевого значення для забезпечення соціального захисту онкохворих при амбулаторному лікуванні.

11.04.2023р. за вихідним №410 ОСОБА_1 була надана відповідь про розгляд її звернення, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримує лікарські засоби:

- як інвалід І групи лікарські засоби відпускаються з оплатою - 50% від вартості (згідно із додатком 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.1998р. № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань»);

- як хвора, яка має онкологічне захворювання (згідно із додатком № 2 вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України), але з урахуванням: безоплатний відпуск лікарських засобів за переліченими категоріями захворювань проводиться лише у разі амбулаторного лікування основного захворювання, за яким хворим надано пільги.

Також, у відповідача роз`яснено, що огляд лікарями КНП «ЦПМСД №1» КМР ОСОБА_1 вдома проводяться кожні 5-10 днів, одержує пільгові рецепти на медикаменти згідно із станом здоров`я діагнозу та пільгової категорії, а не за особистим списком, або за списком сина, який не маєте медичної освіти.

Як хвора, яка має онкологічне захворювання, ОСОБА_1 (згідно із додатком № 2 вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України), але з урахуванням: безоплатний відпуск лікарських засобів за переліченими категоріями захворювань проводиться лише у разі амбулаторного лікування основного захворювання, за яким хворим надано пільги.

У ОСОБА_1 не укладена декларація на обслуговування з лікарем лікувального закладу відповідача, а тому фактично позивач не є офіційним пацієнтом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради, та у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради відсутня компетенція звертатися до Криворізької міської ради для прийняття рішення до правового порядку ст. 144 Конституції України.

Вважаючи дії відповідача та рішення протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі - Закон №2671) визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

У відповідності до пункту 17 статті 1 Закону № 2671 соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають.

Пунктами 1,2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303 передбачено, що установити, що безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2.

Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я. Дія цієї постанови не поширюється на лікарські засоби, вартість яких відшкодовується за договорами про реімбурсацію, укладеними відповідно до законодавства.

Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Особи, які обслуговуються у відомчих лікувально-профілактичних закладах і мають право на безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів, отримують їх у аптеках, закріплених за цими закладами.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 отримує лікарські засоби:

- як інвалід І групи лікарські засоби відпускаються з оплатою - 50% від вартості (згідно із додатком 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.1998р. № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань»)

- як хвора, яка має онкологічне захворювання (згідно із додатком № 2 вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України), але з урахуванням: безоплатний відпуск лікарських засобів за переліченими категоріями захворювань проводиться лише у разі амбулаторного лікування основного захворювання, за яким хворим надано пільги.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 потрібне забезпечення рецептами на безоплатні ліки Дифорс 160 мг, Уролесан, Венонорм, Камфорний спирт, вітаміни для діабетиків, Акулій хрящ, Проктозан, Детралекс, Диклоскейв, Реліф, Мелані, Мезім, Квейт, Гарвитал+, Глутаргін, Соноборволал, Фезам, Кетоамінол, дитячий крем, листя мучниці, ромашку, плоди гльоду, йогурт, масло облепихи, Хлоргексидин, Перекись водню, янтарну кислоту, корінь солодки і лопуха.

Відповідно до порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 19 березня 2018 року № 503, зареєстровано в Міністерствіюстиції України21 березня 2018 року за № 347/31799 пацієнт (його законний представник) подає Декларацію шляхом безпосереднього звернення до надавача первинної медичної допомоги.

Пацієнт має право на отримання медичних послуг з ПМД у надавача первинної медичної допомоги відповідно до поданої Декларації з моменту її подання та до припинення її дії.

Також в матеріалах справи відсутні докази, що сімейний лікар відмовила у забезпечення рецептами на безоплатні ліки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки доказів протиправної бездіяльності позивач суду не надав, а судом в ході розгляду справи її наявність не встановлена.

Стосовно позовної вимоги про встановлення наявності компетенції (повноважень) директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради Косяк Наталії Володимирівни, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

За змістом наведеної норми до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 820/3713/17 за змістом наведених правових норм, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

У постанові Верховного Суду від 5 липня 2019 року у справі N 802/833/17-а сформовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.

Суд зазначає, що вказана позовна вимога стосуються саме встановлення наявності/відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень і заявлені позивачем, як фізичною особою, до суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, наведеними вище правовими нормами передбачено, що компетенційний спір може виникати виключно між суб`єктами владних повноважень. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні правовідносини. Це означає, що фізична особа не може бути позивачем у спорі про наявність/відсутність компетенції суб`єкта владних повноважень.

Заявлені у цій справі позивачем як фізичною особою позовні вимоги про наявність/відсутність компетенції суб`єкта владних повноважень не є юридичним спором у правовідносинах, розгляд яких передбачено нормами чинного процесуального закону і у зазначеному у позові формулюванні не може бути самостійним предметом судового розгляду, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд зробив висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради Косяк Наталії Володимирівни (вул. Маршака, 1-а, м. Кривий Ріг, 50089, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Період перебування судді Нколайчук С.В. у відпустці з 20.07.2023 року по 02.08.2023 року зумовило складання повного тексту рішення 07.08.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук