Справа № 160/9488/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2023 року Справа № 160/9488/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, головного управління Пенсійного фонду України в 04 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій позивач просить:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту звернення, а саме: з 17.03.2023, на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши періоди роботи до пільгового стажу за Списком № 2, а саме:
- з 01.09.1987 по 01.08.1988 навчання за фахом в ПТУ № 40 та роботу після навчання по спеціальності;
- з 26.07.1996 по 18.08.2011 роботу інженером з гірничих робіт в технічному відділі на підприємстві шахта М.І. Сташкова виробничого об`єднання до добутку вугілля Павлоградвугілля
- з 03.08.2016 по 16.09.2016 роботу провідним гірничим інженером з гірничих робіт з повним робочим днем в технологічній службі на підприємстві ВСП Шахтоуправління Дніпровське ВАТ ДТЕК Павлоградвугілля;
- з 21.09.2016 по 22.12.2020- роботу провідним гірничим інженером з гірничих робіт з повним робочим днем в технологічній службі на підприємстві ВСП ШУ Першотравенське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, проте, у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу відмовлено, оскільки, на думку відповідача, відсутній підсумок відпрацьованого пільгового стажу та відомості про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з чим позивач не погоджується та вважає, що такі дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства.
З урахуванням викладеного, позивач просить визнати протиправною відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов`язати відповідача зарахувати спірні періоди роботи та призначити пенсію.
Ухвалою від 09 травня 2023 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
31.05.2023 року Головне управління в Дніпропетровській області надало відзив, де зазначило, нормами чинного пенсійного законодавства можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачена лише для періоду навчання в професійно-технічних навчальних закладах (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»), відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу Позивача період його навчання у СПТУ № 40 протягом роботи на «Шахті ім. Н.І. Сташкова» ВО «Павлоградвугілля» з 01.09.1987 по 01.08.1988, оскільки після звільнення з навчання позивач з 01.09.1988 по 15.06.1993 навчався у Дніпропетровському гірничому інституті.
Крім того, згідно із Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.06.2016 року № 461, до ч. 1 «Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» Розділу І «ГІРНИЧІ РОБОТИ» Списку № 2 професія «інженер з гірничих робіт в технічному відділі», «провідний гірничий інженер з гірничих робіт» та будь-який «інженер» не відноситься, тому відсутні підстави для зарахування періоди роботи позивача з 26.07.1996 по 18.08.2011, з 03.08.2016 по 16.09.2016, з 21.09.2016 по 22.12.2020 на посаді «інженер з гірничих робіт в технічному відділі», «провідний гірничий інженер з гірничих робіт» до пільгового періоду за Списком № 2. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_2 .
Позивач звернулась до головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 13 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Позивач надала документи, а саме: довідка з місця роботи з підтвердження пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , накази про атестацію робочого місця та трудову книжку, належним чином оформлену, в якій зазначені відповідні записи про роботу в шкідливих умовах з повним робочим днем та інші необхідні документи.
Заява позивача та додані нею документи розглядались за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.
Рішенням від 03.04.2023 № 90 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з причини того, що вона не досягла пенсійного віку років, як передбачено п.2 статті 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також в рішенні про відмову зазначено, що:

- страховий стаж позивачки 34 роки 10 місяців 10 днів;

- пільговий стаж 7 років 11 місяців 04 дня;

- вік 53 роки;

- за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового та пільгового стажу зараховані всі періоди роботи.

Відповідно до висновку рішення від 03.04.2023 № 90 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку.

Відповідно до розрахунків Форма РС до пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку № 2 зараховані не всі періоди роботи за Списком № 2, а саме: період навчання з 01.09.1987 по 01.08.1988 за фахом в ПТУ № 40 та роботу після навчання по спеціальності; з 26.07.1996 по 18.08.2011, з 03.08.2016 по 16.09.2016, з 21.09.2016 по 22.12.2020 на посаді «інженер з гірничих робіт в технічному відділі», «провідний гірничий інженер з гірничих робіт».

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування пільгових періодів роботи позивача, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Судом встановлено, що при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, Головний управління Пенсійного фонду України в Київській області відмовлено у призначенні пенсії, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено, що право на пенсійне виплату набуде з 19.01.2027 року.

Стосовно не призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного віку у 55 років, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон №1788-XIІ), у редакції чинній до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року.

Пунктом 3 цього рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015 року, в наступній редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Отже, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» судом мають враховуватись висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

У пункті 3.2. Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

У пункті 4.4. Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13, Закону № №1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Застосування відповідачем-2 до спірних правовідносин норми статті 114 Закону №1058-IV не відповідає принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Суд зазначає, що норми статті 114 Закону України №1058-IV абсолютно ідентичні нормам статті 13 Закону № 1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114 Закону 1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII та статтею 14 Закону №1058.

Згідно зі ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року в справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Суд зазначає, що обрані відповідачем-2 у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.

Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач-2 віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та діючого законодавства України, а від так підлягає скасуванню.

При прийнятті рішення суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, висновки якої є обов`язковими для застосування судом у цій справі.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУвстановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Відтак оскаржуване рішення від 03.04.2023 № 90, прийняте головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, підлягає скасуванню, як протиправне.

Стосовно не зарахування навчання в Першотравенському ПТУ № 40 та зарахування періоду навчання до пільгового періоду за Списком № 2.

З 26.08.1987 позивачка була прийнята учнем машиністом електровоза поверхні на підприємство шахта М.І. Сташкова виробничого об`єднання до добутку вугілля Павлоградвугілля та направлена на навчання в ПТУ № 40 м. Першотравенська, за професією «Машиніст електровоза».

У період з 01.09.1987 по 25.05.1988 позивач навчалась в професійно-технічному училищі № 40 м. Першотравенська за професією Машиніст електровоза, відповідно до диплому НОМЕР_3 від 26.05.1988, копія якого наявна в матеріалах справи.

З 26.05.1988 - 01.08.1988 працювала на підприємстві і була звільнена за власним бажанням у зв`язку з вступом на навчання до ВНЗ, протягом трьох місяців після навчання позивачка була влаштована на роботу по спеціальності, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, період навчання в ПТУ № 40 м. Першотравенська, за професією «Машиніст електровоза» підлягає зарахуванню в стаж роботи за професією, що дає право на пільги, передбачені Списком № 2.

Стосовно не зарахування періодів роботи позивача до пільгового стажу по Списку № 2.

Відповідно до записів копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 :

- з 01.09.1988 по 01.08.1988 прийнята учнем машиністом електровоза поверхні на тилриємство шахта М.І. Сташкова виробничого об`єднання до добутку вугілля *Павлоградвугілля та направлена на навчання в ПТУ № 40 м. Першотравенська, за професією «Машиніст електровоза» по Списку № 2.

- з 01 09.1988 по 15.06.1993 навчання в Дніпропетровському гірничому університеті;

- з 99.08.1993 по 01.04.1994 працювала електрослюсарем (слюсарем) черговим і по ремонту обладнання на підприємстві шахта М.І. Сташкова виробничого об`єднання до добутку вугілля «Павлоградвугілля» Список № 2.

- з 01.04.1994 - переведена інженером з гірничих робіт в технічний відділ на тому ж підприємстві, Список №2 ;

- з 01.01.2013 переведена гірничим інженером з гірничих робіт пов`язана зі спусками в шахту підземним) ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ВАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», Список № 2;

- з 16.04.2015 переведена провідним гірничим інженером з гірничих робіт технологічної служби на тому ж підприємстві Список №2;

- 16.09.2016 звільнена у зв`язку з переведенням в ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»;

- з 21.09.2016 прийнята провідним гірничим інженером з гірничих робіт з повним робочим днем по переводу в технологічну службу , Список № 2 працює по теперішній час.

В розрахунку стажу Форма РС-право наданого Пенсійним фондом України до пільгового стажу по Списку № 2 зараховані лише 7 років 11 місяців 04 дня, відповідно до довідки ПрАТ ДТТЕК «Павлоградвугілля ВП «Шахтоуправління Дніпровське» від 16.02.2023 № 103а саме:

-з 09.08.1993 по 10.03.1994

-з 11.03.1994 по 31.03.1994

-3 01.04.1994 по 25.07.1996

-з 19.08.2011 по 15.04.2015

-з 16.04.2015 по 02.08.2016.

Також, з рішення про відмову у призначенні пенсії від 03.04.2023 № 90 видно, що пільговий стаж особи становить 07 років 11 місяців 04 дні з чого можна зробити висновок, що пільгові роботи позивача з 26.07.1996 по 18.08.2011, з 03.08.2016 по 16.09.2016, з 21.09.2016 по 22.12.2020 не зараховані до пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Судом в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 постійно працювала по одній тій й самій спеціальності - гірничим інженером.

Відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та від 16.01.2003 № 36 спеціальність «гірничий інженер» відповідає роботам по Списку № 2 розділ І «Гірничі роботи» підрозділ 1.

Розпорядженням від 19.08.2011 року № 1755 ВСГІ Шахта ім. М.І. Сташкова «ВАТ «Павлоградвугілля» було вперше проведено атестацію робочого місця гірничого інженера з цього періоду позивачці зараховується стаж роботи до пільгового за Списком № 2.

На підприємстві ВСП Шахтоуправління Дніпровське ВАТ ДТЕК Павлоградвугілля 15.12.2015 року була проведена чергова атестація робочого місця.

З 21.09.2016 позивач переведена на підприємство ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» по тій самій спеціальності.

25.12.2015 Наказом № 5533 «Про результати атестації робочих місць по умовам праці для встановлення права працівників шахти на пільгове пенсійне забезпечення по Списку 1, 2 пільг і компенсацій за роботу шкідливих і важких умов праці».

Відповідно до довідки про відпрацьований час ОСОБА_1 працює провідним гірничим інженером з гірничих робіт Технологічної служби ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», відповідні спуски та виїзди в шахту та з шахти з повним робочим днем у шахті згідно з нормами та графіків виходів за період з 21.09.2016 по 21 2-2020.

Тобто за період з 03.08.2016 по 22.12.2020 на підприємстві ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» діяв наказ про атестацію робочого місця позивачки і вона виконувала роботи пов`язані зі спусками в шахту, що відносяться до шкідливих та важких умов праці і не зарахування їх Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області є протиправним та таким, що порушує норми чинного законодавства.

Суд наголошує, як вже зазначено вище, норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_4 , засвідчені підписами уповноваженої особи та містять відповідні печатки відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працював у вказаний період.

Судом в ході судового розгляду не встановлено, що в основу оскаржуваного рішення відповідача не були покладені зауваження до заповнення в трудовій книжці спірних періодів роботи позивача з 26.07.1996 по 18.08.2011, з 03.08.2016 по 16.09.2016, з 21.09.2016 по 22.12.2020.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд наголошує, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні пільгового стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо .При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Враховуючи усе вищевикладене, суд робить висновок, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 пільгові періоди роботи а саме: з 26.07.1996 по 18.08.2011, з 03.08.2016 по 16.09.2016, з 21.09.2016 по 22.12.2020.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 пільгові періоди роботи а саме: з 26.07.1996 по 18.08.2011, з 03.08.2016 по 16.09.2016, з 21.09.2016 по 22.12.2020, суд зазначає таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, за результатом якої прийнято рішення від 03.04.2023 № 90, яке оскаржується в рамках цієї справи.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду в Київській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Вже після прийняття рішення про призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV є протиправними.

З огляду на викладене, зробив висновок, що належним способом захисту порушеного права повивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Київській повторно розглянути заяву ОСОБА_3 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованих пільгових періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.

Позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягають задоволенню.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд зробив висновок, що належним способом захисту порушеного права повивача є:

1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 03.04.2023 року № 90;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи :

- з 01.09.1987 по 01.08.1988 навчання за фахом в ПТУ № 40 та роботу після навчання по спеціальності;

- з 26.07.1996 по 18.08.2011 роботу інженером з гірничих робіт в технічному відділі на підприємстві шахта М.І. Сташкова виробничого об`єднання до добутку вугілля Павлоградвугілля

- з 03.08.2016 по 16.09.2016 роботу провідним гірничим інженером з гірничих робіт з повним робочим днем в технологічній службі на підприємстві ВСП Шахтоуправління Дніпровське ВАТ ДТЕК Павлоградвугілля;

- з 21.09.2016 по 22.12.2020- роботу провідним гірничим інженером з гірничих робіт з повним робочим днем в технологічній службі на підприємстві ВСП ШУ Першотравенське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладений в цьому рішенні, та зарахованих пільговий періодів позивача цим судовим рішенням.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією № від 04.05.2023 року.

Оскільки позовну заяву задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1073,60 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), відповідача-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Ярославська, 40, м.Київ 71, 04071, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 03.04.2023 року № 90;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи :

- з 01.09.1987 по 01.08.1988 навчання за фахом в ПТУ № 40 та роботу після навчання по спеціальності;

- з 26.07.1996 по 18.08.2011 роботу інженером з гірничих робіт в технічному відділі на підприємстві шахта М.І. Сташкова виробничого об`єднання до добутку вугілля Павлоградвугілля

- з 03.08.2016 по 16.09.2016 роботу провідним гірничим інженером з гірничих робіт з повним робочим днем в технологічній службі на підприємстві ВСП Шахтоуправління Дніпровське ВАТ ДТЕК Павлоградвугілля;

- з 21.09.2016 по 22.12.2020- роботу провідним гірничим інженером з гірничих робіт з повним робочим днем в технологічній службі на підприємстві ВСП ШУ Першотравенське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля;

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладений в цьому рішенні, та зарахованих пільгових періодів позивача цим судовим рішенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 07.08.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук