Справа № 380/9556/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9556/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотех Авто» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень і карток відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотех Авто» (Позивач/ТОВ «Екотех Авто») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці (Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про визначення митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2, від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2, від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743, від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780, від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що прийняті Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2, від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2, від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2 та складені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743, від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780, від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818 (далі також оскаржувані рішення та картки відмови) є протиправними та підлягають скасуванню з наступних підстав.

Митну вартість ввезених товарів позивач визначив за ціною договору, яка зазначена в інвойсах № ЕА2022/10-111 від 28 жовтня 2022 року (16657,32 доларів США), № ЕА2022/10-114 від 31 жовтня 2022 року (17085,66 доларів США) та № ЕА2022/10-115 від 02 листопада 2022 року (19965,00 доларів США). На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивач надав митному органу разом з митними деклараціями документи, визначені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме контракт поставки, інвойси, CMR, сертифікати про походження товару, рахунки на оплату, довідки про транспортні витрати, митні декларації країни відправлення, договори перевезення, замовлення Proforma invoice та платіжні документи, що підтверджували оплату імпортованого товару. Таким чином, на думку позивача, до митного оформлення він подав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору.

Стосовно покликань митного органу на загальну суму контракту позивач зазначає, що контракт № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року подавався разом з додатками. Відповідно до додатку № 2 до контракту сума контракту складається із вартості всіх інвойсів. Про вказаний додаток митному органу було відомо, оскільки імпорт товарів за згаданим контрактом здійснювався протягом 2022 року.

Стосовно посилань митного органу на непідтвердження складових митної вартості товару, що стосується вартості тари та упаковки позивач відзначає, що з урахуванням підпункту «в» пункту 1 частини 10 статті 58 Митного кодексу України у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару. Тобто, з наведеного слідує, що витрати на упаковку товару згідно з умовами контракту покладаються на продавця, а у спірному випадку позивач є покупцем.

Стосовно посилань митного органу на відсутність печатки на CMR позивач зазначає, що наявність чи відсутність печатки на CMR не виплаває на її дійсність, оскільки печатка не є обов`язковим реквізитом цього документа.

Стосовно посилань митного органу на невідповідність у документах, що підтверджують вартість доставки вантажу, позивач вказує, що 04 травня 2020 року між позивачем та ПП «Аван-Т» було укладено договір № 040520/1 про надання експедиційно-транспортних послуг. Вказаний договір подавався до митного контролю і його предметом є надання позивачу транспортно-експедиційних послуг. Отже, ПП «Аван-Т» є експедитором, а не перевізником, який не маючи власних транспортних засобів залучає їх для виконання своїх господарських зобов`язань, що й передбачено договором № 040520/1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 04 травня 2020 року.

Також позивач покликається на відсутність у спірному випадку в митного органу підстав для витребування додаткових документів. Стверджує про обов`язок митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Позивач відзначає, що в оскаржуваних рішеннях відсутні будь-які відомості про те, який саме товар був використаний як джерело інформації та які числові значення митної вартості такого товару тощо. Крім того, відповідач не довів неможливість застосування попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих декларантом документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, що зазначені в оскаржуваних рішеннях, а саме: - відповідно до п. 5.2 контракту від 04 лютого 2020 року № EA2020/02/4 вартість товару, що постачається за цим контрактом, складає 400 000 доларів США. Однак станом на 06 січня 2022 року загальна сума товарів, ввезених за контрактом, перевищила цю суму. З цього митниця робить висновок, що існують інші контракти чи додатки до цього контракту, які до митного оформлення не подавалися; - транспортні послуги відповідно до наданих транспортних (перевізних) документів, а саме: рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 27 жовтня 2022 року № 2954 та заявка на транспортно-експедиційні послуги № 2954 від 27 жовтня 2022 року надавалися ПП «Аван-Т», проте в CMR від 28 жовтня 2022 року № б/н в графі 23 зазначений перевізник ФОП ОСОБА_1 , однак жодних договорів між зазначеними суб`єктами до митного оформлення не надавалось; - заявка на перевезення датована 30 жовтня 2022 року. Оскільки відповідно до п. 2.1.1 договору про транспортне перевезення № 04/10/2022-1 від 04 жовтня 2022 року заявка подається не менше як 3 доби до дати перевезення, то зі всією очевидністю вона не відповідає вимогам договору та її підписання не могло передбачати створення правових наслідків для сторін, оскільки, згідно з інформацією, внесеною до CMR б/н від 31 жовтня 2022 року, вже 31 жовтня 2022 року товар був завантажений на поданий транспортний засіб; - у графі 22 CMR відсутні підпис і печатка відправника.

Позивачем на вимогу митного органу не подано жодних документів які підтверджують внесення змін щодо суми договору (згідно з п. 5.2 загальна вартість Контракту складає 400000,00 (чотириста тисяч) доларів США). Тому витребування додаткових документів та відмова у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту за результатами виявлених розбіжностей є правомірною та відповідає чинному законодавству.

Витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливості заниження митної вартості. Однак позивач не надав витребуваних документів в повному обсязі, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.

Відповідач відзначає, що визначення митної вартості митницею здійснено за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 Митного кодексу України), а не за резервним методом як зазначає позивач. У Львівської митниці наявна інформація щодо вартості подібних (аналогічних) товарів. МД № UА209170/2022/068948 від 06 вересня 2022 року оформлена самим же імпортером за першим методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, за ціною договору (вартість операції), що і наведено в графі 33 оскаржуваних рішень, яка містить обставини їх прийняття та джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості.

Відповідач стверджує, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

Відповідач підсумовує, що документи, які підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані ТОВ «Екотех Авто» не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню. Таким чином, посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 травня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання; запропоновано позивачу подати до суду переклад долучених до позовної заяви товаросупровідних документів державною мовою; витребувано у відповідача усі докази, які слугували підставою для прийняття оскаржуваних рішень, в тому числі митні декларації джерела інформації для коригування митної вартості.

В судовому засіданні, яке відбулося 30 травня 2023 року, суд заслухав усні пояснення представників позивача та відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Представник позивача заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив у повному обсязі, просив в його задоволенні відмовити.

У цьому ж судовому засіданні суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для справ, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

04 лютого 2020 року між Компанією «STORM-GROUP Sp.z.o.o.» (Продавець) та ТОВ «Екотех Авто» (Покупець) укладено контракт поставки № ЕА 2020/02/4, за умовами якого Продавець зобов`язується продати Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується купити Товар відповідно до інвойсів.

Відповідно до пункту 5.2 контракту поставки № ЕА 2020/02/4 загальна вартість Контракту складає 400000,00 доларів США.

Згідно з п.5.3 контракту поставки № ЕА 2020/02/4 Покупець здійснює оплату вартості Товару відповідно до умов вказаних в інвойсі на кожну поставку.

01 листопада 2021 року між Компанією «STORM-GROUP Sp.z.o.o.» та ТОВ «Екотех Авто» (Покупець) укладено Додаток № 2 до Контракту поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року, згідно з яким Продавець та Покупець погодили викласти пункт 5.2 Контракту в такій редакції: «Сума контракту складається із суми всіх інвойсів».

Відповідно до інвойсів № ЕА2022/10-111 від 28 жовтня 2022 року, № ЕА2022/10-114 від 31 жовтня 2022 року та № ЕА2022/10-115 від 02 листопада 2022 року до контракту поставки № ЕА2020/02/4 від 04 лютого 2020 року Продавець відвантажив на адресу Покупця Товар пляшки скляні з безбарвного скла в асортименті та кількості на загальну суму 53707,98 доларів США.

31 жовтня 2022 року декларант позивача з метою митного оформлення товару подав до Львівської митниці електронну митну декларацію № UA209170/2022/086220, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації (пляшки скляні з безбарвного скла: пляшечка скляна, прозора 100 мл, форма кругла 47640 шт.; пляшечка скляна, прозора 150 мл, форма кругла 44460 шт.).

Одночасно декларант до митного контролю разом з митною декларацією № UA209170/2022/086220, як підставу для застосування основного методу, надав наступні документи, зазначені у графі 44 митної декларації (копії): контракт поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року; інвойс № ЕА 2022/10-111 від 28 жовтня 2022 року; CMR б/н від 28 жовтня 2022 року; заявку на транспортно-експедиційні послуги № 2954 від 27 жовтня 2022 року; довідку транспортних витрат № 2954 від 28 жовтня 2022 року; рахунок-фактуру № 2954 від 27 жовтня 2022 року; сертифікат про походження товару PL/MF/AN 0390683 від 28 жовтня 2022 року.

01 листопада 2022 року декларант позивача з метою митного оформлення товару подав до Львівської митниці електронну митну декларацію № UA209170/2022/086950, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації (пляшки скляні з безбарвного скла: пляшечка скляна, прозора 120 мл, форма прямокутна 104820 шт.).

Одночасно декларант до митного контролю разом з митною декларацією № UA209170/2022/086950, як підставу для застосування основного методу, надав наступні документи, зазначені у графі 44 митної декларації (копії): контракт поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року; інвойс № ЕА 2022/10-114 від 31 жовтня 2022 року; CMR б/н від 31 жовтня 2022 року; заявку № 14 про надання транспортних послуг від 30 жовтня 2022 року; довідку про транспортні витрати від 31 жовтня 2022 року; рахунок на оплату № 15 від 31 жовтня 2022 року; сертифікат про походження товару PL/MF/AN 0390690 від 31 жовтня 2022 року.

03 листопада 2022 року декларант позивача з метою митного оформлення товару подав до Львівської митниці електронну митну декларацію № UA209170/2022/087507V5, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації (пляшки скляні з безбарвного скла: пляшечка скляна 150 мл, форма квадратна 4425 шт.; пляшка скляна 85 мл, форма квадратна 120000 шт.).

Одночасно декларант до митного контролю разом з митною декларацією № UA209170/2022/087507U5, як підставу для застосування основного методу, надав наступні документи, зазначені у графі 44 митної декларації (копії): контракт поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року; інвойс № ЕА 2022/11-115 від 02 листопада 2022 року; CMR б/н від 02 листопада 2022 року; заявку № 4 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 02 листопада 2022 року; довідку по транспортні витрати № 02/11 від 02 листопада 2022 року; рахунок-фактуру № СФ-0000266 від 02 листопада 2022 року; митну декларацію країни відправлення 22PL402010Е1860545; сертифікат про походження товару PL/MF/AN 0390692 від 02 листопада 2022 року.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала повідомлення від митниці декларанту наступного змісту: «Необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст.53 МК України, а саме: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який замінює його, та додатки до нього у разі їх наявності;- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».

Декларант позивача просив митний орган визнати та погодити митну вартість на основі поданих документів, а також на вимогу надав витребувані документи, а саме:

- до митної декларації № UA209170/2022/086220: копію митної декларації країни відправлення 22PL402010Е1842036 від 28 жовтня 2022 року; договір № 040520/1 про надання експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року; платіжне доручення № 125 від 26 жовтня 2022 року; проформу Proforma invoice № PREA2022/10-026 від 24 жовтня 2022 року;

- до митної декларації № UA209170/2022/086950: копію митної декларації країни відправлення 22PL402010Е1851443 від 31 жовтня 2022 року; договір транспортного перевезення № 04/10/2022-1 від 04 жовтня 2022 року; платіжне доручення № 125 від 26 жовтня 2022 року; проформу Proforma invoice № PREA2022/10-026 від 24 жовтня 2022 року;

- до митної декларації № UA209170/2022/087507U5: договір перевезення вантажу № 1 від 20 травня 2021 року; платіжне доручення № 125 від 26 жовтня 2022 року; проформу Proforma invoice № PREA2022/10-026 від 24 жовтня 2022 року.

За результатами розгляду митної декларації № UA209170/2022/086220 та доданих документів митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743.

У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2 в графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено наступне:

- відповідно до п. 5.2 контракту від 04.02.2020 № EA2020/02/4 вартість товару, що постачається за цим контрактом, складає 400000 доларів США. Однак, станом на 06.01.2022 загальна сума товарів, ввезених за контрактом, перевищила цю суму. З цього митниця робить висновок, що існують інші контракти чи додатки до цього контракту, які до митного оформлення не подавалися;

- транспортні послуги відповідно до наданих транспортних (перевізних) документів, а саме: рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 27.10.2022 № 2954 та заявка на транспортно-експедиційні послуги № 2954 від 27.10.2022 надавалися ПП Аван-Т, проте в CMR від 28.10.2022 № б/н в графі 23 зазначений перевізник ФОП ОСОБА_1 , однак жодних договорів між зазначеними суб`єктами до митного оформлення не надавалось;

- п. 3.3 контракту вказано перелік окремих складових, які повинні бути враховані в ціні товару, проте у товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі відсутні дані щодо складових вартості товару, таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України;

- відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» та статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у графі CMR зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника та відправника, відсутні печатки.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Відповідно до частини 2 - 3 статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості…

…На вимогу декларантом надіслано: платіжний документ, який не стосується даної поставки, тому що в ньому інша сума платежу, проформу, яка видана на іншу суму, ніж інвойс, каталог, прайс-лист. Інших документів згідно з вимогою не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а (ст.59 МКУ). Застосовано метод 2б (ст.60 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UА209170/2022/86667 від 31.10.2022 даного імпортера в наближений час. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводились.

За результатами розгляду митної декларації № UA209170/2022/086950 та доданих документів митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780.

У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2 в графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено наступне:

- відповідно до п. 5.2 контракту від 04.02.2020 № EA2020/02/4 вартість товару, що постачається за цим контрактом, складає 400000 доларів США. Однак, станом на 06.01.2022 загальна сума товарів, ввезених за контрактом, перевищила цю суму. З цього митниця робить висновок, що існують інші контракти чи додатки до цього контракту, які до митного оформлення не подавалися;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 31.10.2022 № 15 відсутня розшифровка підпису;

- п. 3.3 контракту вказано перелік окремих складових, які повинні бути враховані в ціні товару, проте у товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі відсутні дані щодо складових вартості товару, таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України;

- відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» та статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у графі CMR зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника та відправника, відсутня печатка.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Відповідно до частини 2 - 3 статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості…

…На вимогу декларантом надіслано: платіжний документ, який не стосується даної поставки, тому що в ньому інша сума платежу, проформу, яка видана на іншу суму, ніж інвойс, каталог, прайс-лист. Інших документів згідно з вимогою не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а (ст.59 МКУ). Застосовано метод 2б (ст.60 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UА209170/2022/86667 від 31.10.2022 даного імпортера в наближений час. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводились.

За результатами розгляду митної декларації № UA209170/2022/087507U5 та доданих документів митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818.

У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2 в графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено наступне:

- відповідно до п. 5.2 контракту від 04.02.2020 № EA2020/02/4 вартість товару, що постачається за цим контрактом, складає 400000 доларів США. Однак, станом на 06.01.2022 загальна сума товарів, ввезених за контрактом, перевищила цю суму. З цього митниця робить висновок, що існують інші контракти чи додатки до цього контракту, які до митного оформлення не подавалися;

- п. 3.3 контракту вказано перелік окремих складових, які повинні бути враховані в ціні товару, проте у товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі відсутні дані щодо складових вартості товару, таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України;

- відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» та статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у графі CMR зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника та відправника, відсутня печатка.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Відповідно до частини 2 - 3 статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості…

…На вимогу декларантом надіслано: платіжний документ, який не стосується даної поставки, тому що в ньому інша сума платежу, проформу, яка видана на іншу суму, ніж інвойс, каталог, прайс-лист. Інших документів згідно з вимогою не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а (ст.59 МКУ). Застосовано метод 2б (ст.60 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UА209170/2022/86667 від 31.10.2022 даного імпортера в наближений час. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводились.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, уважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є правомірність прийнятих Львівською митницею рішень про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2, від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2, від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2 та складених карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743, від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780, від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митний Кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою, другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Частиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частина п`ята статті 53 містить норми відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (частини четверта, п`ята статті 55 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною другою статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Згідно з положеннями статті 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Відповідно до частини сьомої статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012, серед іншого, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. В пункті 2.1 цих Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки Верховного Суду:

- «…органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів» (постанова від 18.12.2018 у справі № 821/110/18);

- «…витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України […]. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації» (постанова від 17.07.2019 у справі № 809/872/17);

- «…у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів» (постанова від 05.03.2019 у справі № 815/143/174);

- «…в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства» (постанова від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що відсутність в рішеннях обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для їх скасування.

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених письмових доказів щодо правомірності рішення про коригування митної вартості товарів в частині обґрунтування сумніву в заявленій декларантом митній вартості, суд виходить з наступного.

Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки:

- основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;

- МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього кодексу;

- митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- МК України визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.

Отже, посадова особа митного органу для прийняття рішення про витребування в декларанта додаткових документів (з метою підтвердження заявленої митної вартості) зобов`язана встановити та чітко викласти обставини, які свідчать про:

- обґрунтованість сумніву щодо вказаної декларантом митної вартості;

- причини, що унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів.

При цьому посадова особа повинна витребувати документи, що реально необхідні для перевірки «сумнівних» відомостей, а не вимагати в декларанта надання невичерпного переліку усіх можливих документів.

Основним способом реалізації повноважень митного органу в цій ситуації є процедура консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Поряд з цим єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методом (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товару за ціною договору, яка зазначена в інвойсах № ЕА2022/10-111 від 28 жовтня 2022 року (16657,32 доларів США), № ЕА2022/10-114 від 31 жовтня 2022 року (17085,66 доларів США) та № ЕА2022/10-115 від 02 листопада 2022 року (19965,00 доларів США).

На підтвердження заявленої митної вартості товару декларант надав митному органу разом з митними деклараціями документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, а саме:

- разом з митною декларацією № UA209170/2022/086220: контракт поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року; інвойс № ЕА 2022/10-111 від 28 жовтня 2022 року; CMR б/н від 28 жовтня 2022 року; заявку на транспортно-експедиційні послуги № 2954 від 27 жовтня 2022 року; довідку транспортних витрат № 2954 від 28 жовтня 2022 року; рахунок-фактуру № 2954 від 27 жовтня 2022 року; сертифікат про походження товару PL/MF/AN 0390683 від 28 жовтня 2022 року;

- разом з митною декларацією № UA209170/2022/086950: контракт поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року; інвойс № ЕА 2022/10-114 від 31 жовтня 2022 року; CMR б/н від 31 жовтня 2022 року; заявку № 14 про надання транспортних послуг від 30 жовтня 2022 року; довідку про транспортні витрати від 31 жовтня 2022 року; рахунок на оплату № 15 від 31 жовтня 2022 року; сертифікат про походження товару PL/MF/AN 0390690 від 31 жовтня 2022 року;

- разом з митною декларацією № UA209170/2022/087507U5: контракт поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року; інвойс № ЕА 2022/11-115 від 02 листопада 2022 року; CMR б/н від 02 листопада 2022 року; заявку № 4 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 02 листопада 2022 року; довідку по транспортні витрати № 02/11 від 02 листопада 2022 року; рахунок-фактуру № СФ-0000266 від 02 листопада 2022 року; митну декларацію країни відправлення 22PL402010Е1860545; сертифікат про походження товару PL/MF/AN 0390692 від 02 листопада 2022 року.

Крім того, на вимогу митного органу про подання додаткових документів для підтвердження митної вартості декларант надав наступні документи:

- до митної декларації № UA209170/2022/086220: копію митної декларації країни відправлення 22PL402010Е1842036 від 28 жовтня 2022 року; договір № 040520/1 про надання експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року; платіжне доручення № 125 від 26 жовтня 2022 року; проформу Proforma invoice № PREA2022/10-026 від 24 жовтня 2022 року;

- до митної декларації № UA209170/2022/086950: копію митної декларації країни відправлення 22PL402010Е1851443 від 31 жовтня 2022 року; договір транспортного перевезення № 04/10/2022-1 від 04 жовтня 2022 року; платіжне доручення № 125 від 26 жовтня 2022 року; проформу Proforma invoice № PREA2022/10-026 від 24 жовтня 2022 року;

- до митної декларації № UA209170/2022/087507U5: договір перевезення вантажу № 1 від 20 травня 2021 року; платіжне доручення № 125 від 26 жовтня 2022 року; проформу Proforma invoice № PREA2022/10-026 від 24 жовтня 2022 року.

З наведеного суд висновує, що при митному оформленні товару позивач надав митному органу наявні у нього документи, що визначені частиною 2 статті 53 МК України, та перелічені судом вище.

Проте в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості митний орган вказав, що митна вартість товару не може бути визнана з тієї причини, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та навів відповідні аргументи, що спонукали його дійти такого висновку.

Надаючи правову оцінку аргументам митного органу у цій частині, суд виходить з наступного.

Із приводу аргументу митного органу (зазначений у всіх трьох оскаржуваних рішеннях): «…відповідно до п. 5.2 контракту від 04.02.2020 № EA2020/02/4 вартість товару, що постачається за цим контрактом, складає 400000 доларів США. Однак, станом на 06.01.2022 загальна сума товарів, ввезених за контрактом, перевищила цю суму. З цього митниця робить висновок, що існують інші контракти чи додатки до цього контракту, які до митного оформлення не подавалися…», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.2 контракту поставки № ЕА 2020/02/4 загальна вартість Контракту складає 400000,00 доларів США.

01 листопада 2021 року між Компанією «STORM-GROUP Sp.z.o.o.» та ТОВ «Екотех Авто» (Покупець) укладено Додаток № 2 до Контракту поставки № ЕА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року, згідно з яким Продавець та Покупець погодили викласти пункт 5.2 Контракту в такій редакції: «Сума контракту складається із суми всіх інвойсів».

Позивач стверджує, що про вказаний додаток було відомо митному органу, оскільки імпорт товарів за згаданим контрактом здійснювався протягом 2022 року.

Суд відзначає, що за правилами статті 49 та частини п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, тобто - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Пунктом 5.1 контракту поставки № ЕА 2020/02/4 передбачено, що Продавець продає Покупцю Товар в асортименті і за цінами, вказаними в Інвойсі (проформі).

Відтак ціна товару, ввезеного позивачем на митну територію України, вказана в інвойсах, які були надані до митного оформлення, та підтверджується платіжними документами про його оплату.

Крім цього, пункт 12.2 контракту поставки № ЕА 2020/02/4 містить посилання на те, що, у випадку, якщо сторони після закінчення терміну дії Контракту не заключили новий Контракт і при цьому продовжили відносини, дія Контракту автоматично продовжується на наступний період.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що митний орган, дійшовши висновку про те, що існують інші контракти чи додатки до наданого контракту, які до митного оформлення не подавалися, не скористався правом витребування таких документів, обмежившись лише загальними фразами про подання усіх документів, не уточнивши документів на підтвердження яких саме обставин не вистачає.

Із приводу аргументу митного органу (зазначений у рішенні № UA209000/2022/900155/2): «…транспортні послуги відповідно до наданих транспортних (перевізних) документів, а саме: рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 27.10.2022 № 2954 та заявка на транспортно-експедиційні послуги № 2954 від 27.10.2022 надавалися ПП Аван-Т, проте в CMR від 28.10.2022 № б/н в графі 23 зазначений перевізник ФОП ОСОБА_1 , однак жодних договорів між зазначеними суб`єктами до митного оформлення не надавалось…», суд зазначає наступне.

Суд встановив, що позивачем (Замовник) укладений з ПП «Аван-Т» (Експедитор) Договір № 040520/1 про надання послуг експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року.

Указаний договір був поданий до митного контролю і предметом його є надання позивачу транспортно-експедиторських послуг, зокрема Експедитор надає послуги по пошуку і підбору транспортних організацій, власників транспорту чи їхніх довірених осіб, тобто організовує перевезення найманим вантажним транспортом, довіреною особою власника якого він є.

Отже, ПП «Аван-Т» є експедитором, а не перевізником. І не маючи власних транспортних засобів залучає їх для виконання своїх господарських зобов`язань перед позивачем, що і передбачено Договором № 040520/1 про надання послуг експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року (пункт 1.2).

Таким чином, всі транспортні витрати, які поніс позивач за Договором № 040520/1 про надання послуг експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року з ПП «Аван-Т» включені у заявлену митну вартість відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.

Суд також відзначає, що з метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової на заявлених комерційних умовах поставки до митного контролю позивачем було надано весь пакет товаросупровідних документів, а саме:

- договір № 040520/1 про надання послуг експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року;

- заявку на транспортно-експедиційні послуги № 2954 від 27 жовтня 2022 року, в якій містяться реквізити сторін (Експедитора та Замовника), зазначена вартість перевезення вантажу 15000,00 гривень, а також є посилання на договір № 040520/1 про надання послуг експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 2954 від 27 жовтня 2022 року, в якій містяться реквізити сторін (Експедитора та Замовника) та зазначена вартість перевезення вантажу 15000,00 гривень;

- довідку транспортних витрат від 28 жовтня 2022 року № 2954, в якій зазначені вартість перевезення вантажу разом 15000,00 гривень, договір № 040520/1 про надання послуг експедиційно-транспортних послуг від 04 травня 2020 року, заявка на транспортно-експедиційні послуги № 2954 від 27 жовтня 2022 року та вказаний номер автомобіля, що здійснюватиме перевезення. Також відзначено, що страхування вантажу не проводилося.

Із приводу аргументу митного органу (зазначений у всіх трьох оскаржуваних рішеннях): «…п. 3.3 контракту вказано перелік окремих складових, які повинні бути враховані в ціні товару, проте у товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі відсутні дані щодо складових вартості товару, таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України…», суд зазначає наступне.

Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України у разі поставки товару у зворотній тарі у графі митної декларації « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32».

Однак у вказаній графі митних декларацій стосовно яких прийнято оскаржувані рішення, позивачем зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та її вартість входить у ціну товару).

Наведене вказує на відсутність особливостей переміщення товару, визначених згаданим Класифікатором.

При цьому жодних спеціальних умов щодо пакування товару інвойсами, наданими позивачем, не передбачалось.

Як передбачено пунктом 3.2 контракту поставки № EА 2020/02/4 від 04 лютого 2020 року Продавець зобов`язаний поставити Товари в упаковці, що відповідає характеру Товару, що поставляється та забезпечує захист від пошкодження протягом транспортування.

Пунктом 3.3 вказаного контракту передбачено, що тара і упаковка Товару не повертається і входить у вартість Товару.

Суд звертає увагу, що умовами контракту не передбачено жодних спеціальних умов щодо пакування товару договором та інвойсами.

При цьому відповідачем, у свою чергу, не надано доказів на спростування наведених позивачем обставин.

Із приводу аргументу митного органу (зазначений у всіх трьох оскаржуваних рішеннях): «…відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» та статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у графі CMR зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника та відправника, відсутні печатки…», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року «вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна». В графі 22 усіх трьох СМR наявна інформація про відправника (друкованими літерами), а графі 23 перевізниками проставлені відповідні печатки. При цьому використання печатки не є обов`язковим ні за українським законодавством, ні законодавством країни - відправника, відтак відсутність печатки на CMR не може вважатися дефектом документа, який впливає на його чинність.

Із приводу аргументу митного органу (зазначений у рішенні № UA209000/2022/900164/2) «…рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 31.10.2022 № 15 відсутня розшифровка підпису …», суд зазначає, що відповідач не вказав як наведена невідповідність (розбіжність) могла вплинути на митну вартість імпортованого позивачем товару. До того ж, у вказаному рахунку на оплату у графі «Виписав(ла)» проставлено печатку постачальника (ТОВ «БЕСТЛАЙН К») та підпис.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд уважає, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Суд також наголошує на тому, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Надання декларантом додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товару.

Однак з переліку витребуваних митним органом документів неможливо встановити недоліки яких з наданих позивачем документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак спотвореним було отримання позивачем вичерпної інформації щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у митних деклараціях вартістю.

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що надані позивачем разом із митними деклараціями документи були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару за основним методом та давали відповідачу підстави для прийняття рішень щодо визнання заявленої митної вартості такого товару.

Оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, суд враховує таке.

Як передбачено пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, з наступними змінами та доповненнями, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів».

Однак оскаржувані рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Такі обставини вказують на необґрунтованість спірних рішень при визначенні митної вартості за другорядним методом 2б (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Ураховуючи наведені вище мотиви, суд дійшов висновку, що оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими, а відповідач не довів правомірності їх у частині визначення митної вартості імпортованого товару, тому такі рішення належить визнати протиправними та скасувати.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743, від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780, від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818, суд виходить з таких висновків.

Частиною першою статті 256 МК України передбачено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 256 МК України у рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Суд установив, що підставою для оформлення відповідачем спірних карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стало коригування Львівською митницею митної вартості товару, заявленої декларантом у митних деклараціях № UA209170/2022/086220, № UA209170/2022/086950, № UA209170/2022/087507U5.

Зважаючи на те, що у процесі розгляду справи суд встановив, що прийняті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2, від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2, від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2 є протиправними та підлягають скасуванню, тож сформовані на їх підставі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743, від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780, від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818 є незаконними, а тому позовну вимогу про визнання їх протиправними та скасування також належить задовольнити.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та викладених правових положень, суд доходить висновку, що відповідачем не дотримано наведених приписів частини 2 статті 2 КАС України, а тому прийняті Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2, від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2, від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2 та складені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743, від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780, від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини 1, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом положень частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 12539,13 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 32289 від 28 квітня 2023 року. Ураховуючи задоволення позову судом у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 12539,13 грн сплаченого судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд ураховує таке.

29 червня 2023 року позивач подав до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд стягнути з Львівської митниці на користь ТОВ «Екотех Авто» витрати на правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи № 380/9556/23, у розмірі 8052,00 грн у разі ухвалення за наслідками розгляду цієї справи рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог пункту першого частини третьої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених норм права вказує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження розміру та реальності понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивач подав до суду: договір про надання правової допомоги від 23 грудня 2022 року № 22/24; додаткову угоду № 2 від 05 квітня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 22/24 від 23 грудня 2022 року; акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 22/24 від 23 грудня 2022 року.

Зі змісту договору про надання правової допомоги № 22/24 від 23 грудня 2022 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Люрц» та ТОВ «Екотех Авто», вбачається, що адвокатське об`єднання зобов`язується надавати на підставі звернення клієнта правову допомогу, а саме: представляти інтереси клієнта та вести від імені клієнта справи, в тому числі судові спори, у судах усіх інстанцій, передбачених законодавством України, зокрема але не виключно у місцевих, апеляційних, Верховному Суді, в усіх державних органах України, в т.ч. органах Державної податкової служби, органах Державної митної служби, прокуратури, поліції, інших правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, державної виконавчої служби, приватними виконавцями, а також перед іншими підприємствами, установами і організаціями, органами влади, іншими суб`єктами.

Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що клієнт оплачує послуги Адвокатського об`єднання, передбачені в розділі 1 цього Договору у розмірі, визначеному окремою угодою або актах приймання-передачі наданих послуг чи іншому аналогічному документі.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 2 від 05 квітня 2023 року вартість послуг за ведення справи у судових органах становить 12000,00 грн. Остаточна вартість послуг визначається сторонами у акті приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) чи іншому аналогічному документі.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 26 червня 2023 року передбачено, що адвокатським об`єднанням надано наступні послуги ТОВ «Екотех Авто»:

- зібрання в клієнта документів та їх аналіз (1 год.) 1342,00 грн;

- підготовка позовної заяви (5 год.) 6710,00 грн.

Загальна вартість послуг з надання правничої допомоги за актом виконаних робіт складає 8052,00 грн.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем адвокатському об`єднанню вартості послуг за надану правничу допомогу у розмірі 8052,00 грн.

З цього приводу суд враховує, що норма статті 134 КАС України передбачає можливість здійснювати розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають сплаті, тобто, ще не сплачені стороною.

Правова позиція з цього питання викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій Суд заначив про те, що «КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».

Водночас принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, згідно з практикою якого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За таких обставин суд зазначає, що ця адміністративна справа згідно з положеннями статей 4, 12 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Також суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в тому числі Верховного Суду) з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову.

Тобто, з позиції суду підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи, а заявлена до відшкодування сума витрат на її підготовку у розмірі 8052,00 грн є значно завищеною.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 8052,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

За таких обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 3500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотех Авто» (вул. Зелена, 301, м. Львів, 79066) до Львівської митниці (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000) про визнання протиправними та скасування рішень і карток відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2022 року № UA209000/2022/900155/2, від 02 листопада 2022 року № UA209000/2022/900164/2, від 04 листопада 2022 року № UA209000/2022/900167/2.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2022 року № UA209170/2022/001743, від 02 листопада 2022 року № UA209170/2022/001780, від 04 листопада 2022 року № UA209170/2022/001818, складені Львівською митницею.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотех Авто» (вул. Зелена, 301, м. Львів, 79066, ) 12539,13 грн сплаченого судового збору та 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03 серпня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.