Справа № 420/14997/22
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. від 14.10.2022 року, винесену у межах виконавчого провадження № 69210662, про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору.

Ухвалою суду від 02.11.2022 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову та заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, із посиланням на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із зазначенням таких фактичних підстав, зокрема: у постанові про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2022 року виконавчий збір розрахований вірно, та на момент винесення оскаржуваної постанови уже був стягнутий; факт того, що виконавчий збір уже був стягнутий (у значенні того, що уже існує документ, який поклав на боржника відповідний обов`язок по сплаті виконавчого збору) не є твердженням про те, що виконавчий збір був оплачений позивачем станом на 14.10.2022 року, а є вказівкою саме на зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору; фактичне здійснення або нездійснення оплати боржником виконавчого збору на момент звернення до суду з даним позовом ніяк не впливає на законність вимог та правомірність винесеної спірної постанови, оскільки за наявних обставин її протиправність не лежить у залежності від оплати та доводиться поряд з цим й іншими доводами, наприклад, невиправданим розміром встановленого виконавчого збору та відсутністю законодавчої можливості повторного чи подвійного стягнення.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, по суті, з підстав, зазначених в оскаржуваній постанові, як таких, що відповідають вимогам законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 69210662 від 16.06.2022 року (а.с.42), головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Людмилою Леонідівною, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено, зокрема:

1. Відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 522/13316/18, виданого 22.02.2022 Приморським р-й судом м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 власними силами за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_1 , згідно до технічного паспорту, виготовленого «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості» станом 09.02.2006 року.

2. Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

3. Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 13000 гривня (UAH).

У цій постанові також зазначено, зокрема, боржник: ОСОБА_1 .

Постановою про стягнення виконавчого збору ВП № 69210662 від 14.10.2022 року (а.с.44), головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Людмилою Леонідівною:

- ураховуючи, що нею постановою від 16.06.2022 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу: виконавчого листа № 522/13316/18, виданого 22.02.2022 Приморським р-й судом м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 власними силами за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_1 , згідно до технічного паспорту, виготовленого «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості» станом 09.02.2006 року; стягнення виконавчого збору;

- керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження»,

постановлено, зокрема:

1. Стягнути з боржника: ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 12000,00 гривня (UAH).

3. Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення.

Не погоджуючись з постановою головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. від 14.10.2022 року, винесену у межах виконавчого провадження № 69210662, про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору, позивач оскаржив її у судовому порядку.

На виконання ухвали суду відповідачем надано копії матеріалів виконавчого провадження № 69210662 (а.с.32-53), які:

1) містять, зокрема, постанову про виправлення помилки у процесуальному документі ВП № 69210662 від 08.11.2022 року, згідно з якою головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Людмилою Леонідівною, керуючись статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено, зокрема: 1. Внести виправлення до документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 14.10.2022: змінити суму виконавчого збору у розмірі 12000 грн. на суму виконавчого збору 13000 грн.;

2) не містять даних (документів) про повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження).

Судом також встановлено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (дата пошуку: 03.08.2023 року) щодо ВП № 69210662, зокрема, стан ВП: Відкрито. (а.с.64)

Також, згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (дата пошуку: 03.08.2023 року,) щодо ПІБ фізичної особи: ОСОБА_1 , зокрема, остання дата відкриття виконавчого провадження 16.06.2022 № АСВП: 69210662. (а.с.65)

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі встановлених судом обставин, вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та правових висновків Верховного Суду суд дійшов висновку, що позиція позивача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано законами України (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII); Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5).

Судом встановлено, що згідно зі змістом оскаржуваної постанови, її прийнято головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Людмилою Леонідівною, ураховуючи, що нею постановою від 16.06.2022 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу: виконавчого листа, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1-3, абз. 1 ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 3 ст. 40 ЗУ № 4901-VI у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, розроблена Інструкція № 512/5. (пункт 1 розділу І Інструкції № 512/5)

Так, відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, зокрема, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

З наведених положень спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини вбачається, зокрема, що зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, та винесення одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) є безальтернативним законодавчим обов`язком державного виконавця.

Отже, позиція позивача, яка полягає, по суті в тому, що сам факт зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в певному розмірі, та винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору свідчить про факт протиправного подвійного стягнення з позивача виконавчого збору є помилковою, такою, що не відповідає вищенаведеним положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, зокрема, абз. 2 ч. 5 ст. 26, абз. 1 ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII, пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5.

Крім того, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця у випадках, передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто.

Наведені висновки суду узгоджуються із позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 30.06.2021 у справі № 460/2478/19, від 25.05.2023 року у справі № 420/1233/19.

Разом з тим, судом встановлено, зокрема, що:

- оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 69210662 від 14.10.2022 року прийнято, ураховуючи саме постанову від 16.06.2022 року про відкриття виконавчого провадження, а не у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто;

- наявні в матеріалах адміністративної справи матеріали виконавчого провадження № 69210662 не містять даних (документів) про повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження);

- матеріали справи не містять доказів відкриття виконавчого провадження з виконання оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

При цьому, згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (дата пошуку: 03.08.2023 року) щодо: 1) ВП № 69210662, зокрема, стан ВП: Відкрито; 2) ПІБ фізичної особи: ОСОБА_1 , зокрема, остання дата відкриття виконавчого провадження 16.06.2022 № АСВП: 69210662.

З встановленого вбачається, що позивачем не наведено та не надано, та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо настання для позивача негативних наслідків (фактичних і юридичних) з подвійного стягнення виконавчого збору у зв`язку із прийняттям відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Отже, наведена позиція позивача є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

При цьому, щодо дати оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, яка прийнята 14.10.2022 року, тобто неодночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (16.06.2022 року), слід зазначити, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення.

Разом з тим, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 1640/3394/18.

Виходячи з встановлених судом обставин справи та здійснених на їх підставі висновків про: помилковість, необґрунтованість, недоведеність та безпідставність позиції позивача у спірних правовідносинах щодо змісту оскаржуваної постанови; відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів щодо настання для позивача негативних наслідків (фактичних і юридичних) з подвійного стягнення виконавчого збору у зв`язку із прийняттям відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору тощо суд дійшов висновку, що порушення відповідачем вимог щодо строку прийняття оскаржуваної постанови не вплинуло та не могло вплинути на її правильність, відповідно не повинно породжувати правових наслідків для її дійсності.

Щодо посилання позивача, по суті, на правильний розрахунок виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження (13000,00 грн.) та неправильний розрахунок виконавчого збору в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору (12000,00 грн.) слід зазначити таке.

Судом встановлено, що на виконання ухвали суду відповідачем надано копії матеріалів виконавчого провадження № 69210662, які містять, зокрема, постанову про виправлення помилки у процесуальному документі ВП № 69210662 від 08.11.2022 року, згідно з якою головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Людмилою Леонідівною, керуючись статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено, зокрема: 1. Внести виправлення до документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 14.10.2022: змінити суму виконавчого збору у розмірі 12000 грн. на суму виконавчого збору 13000 грн.

Жодних доводів та доказів на їх підтвердження щодо оскарження / скасування / тощо постанови про виправлення помилки у процесуальному документі ВП № 69210662 від 08.11.2022 року позивачем не наведено та не надано.

Отже, оскаржувана позивачем постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 69210662 від 14.10.2022 року діє в редакції, з урахуванням постанови про виправлення помилки у процесуальному документі ВП № 69210662 від 08.11.2022 року, а саме в сумі виконавчого збору 13000,00 грн.

Відповідно, наведене обґрунтування позивача не відповідає фактичним обставинам справи.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України відповідачем доведені обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, та доказана правомірність оскаржуваної постанови, відповідно підстав для визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. від 14.10.2022 року, винесеної у межах виконавчого провадження № 69210662, про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору, немає, отже немає підстав для задоволення позову повністю.

Виходячи з висновків суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383) до 30 червня 2023 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Справу розглянуто, рішення прийнято та складено також з урахуванням: часу періодичного навчання суддів; часу тимчасової непрацездатності головуючого судді; часу перебування головуючого судді у відпустці; фактичного часу забезпечення суду електроенергією; часу повітряних тривог; часу перевірки повідомлень про мінування будівлі суду; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»; законів України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», якими затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 22.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023; рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 250, 255, 258, 262, 287, 297 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: Польський узвіз, 6, м. Одеса, 65026; ідентифікаційний код юридичної особи: 41405070) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Апеляційні скарги на рішення суду можуть бути подані в поряду, передбаченому ч. 6 ст. 287 та ч. 1 ст. 297 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя М.Г. Цховребова

.