Справа № 200/2230/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2023 року

м. Київ

справа №200/2230/22

адміністративне провадження № К/990/21447/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №200/2230/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ НП в Донецькій області, у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його нарахувати та виплатити позивачу:

- грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки у кількості 56 діб;

- недоотриману суму одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 12846,60 грн;

- недоотриману суму грошового забезпечення за відпрацьований понад встановлений законодавством час за 2016-2020 роки на загальну суму 149 765,55 грн;

- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за фактично відпрацьований час в розмірі 144 241,98 грн.

Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки у кількості 56 діб. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 та 2021 роки у кількості 56 діб. Зобов`язано ГУ НП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу недоотриману суму одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 12 846,60 грн з урахуванням обов`язкових платежів, податків і зборів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

15 червня 2023 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ НП в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2023 року касаційну скаргу відповідача залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії вказаної ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, вказаних у її мотивувальній частині.

Недоліки касаційної скарги усунуто в строк, установлений Судом.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом позову у цій справі є нарахування та виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставин, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, що підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої, четвертої статті 12 та частини четвертої статті 257 КАС України, не встановлено.

У тексті касаційної скарги заявник указує, що ця справа становить значний суспільний інтерес з посиланням на те, що кожен звільнений співробітник поліції звертається до суду у той час, коли судами, на його думку, ухвалюються рішення з порушенням норм матеріального права і вочевидь позовні вимоги задовольняються з порушенням нормативно-правових актів, що за змістом відповідає підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Верховний Суд відхиляє такі доводи ГУ НП в Донецькій області, оскільки вони зводяться загальних припущень про можливе звернення інших поліцейських до суду з аналогічними позовами. Такі мотиви є формальними і не свідчать про винятковість цієї справи.

Зазначення заявником у касаційній скарзі про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України) не є достатнім для вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій категорії справ.

Водночас питання стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні вже було предметом дослідження Верховним Судом у справах № 360/4127/19, 620/1487/20, 200/13837/19-а, 638/9697/17, 820/5286/17, 240/10130, 620/561/20, 520/8887/20, в яких Суд сформував відповідні висновки щодо застосування норми права, які і застосовано судом апеляційної інстанції у цій справі, що спростовує аргументи заявника про їхню відсутність.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23.10.1996, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19.12.1997, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №200/2230/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук Н.М. Мартинюк