Справа № 160/11684/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
30.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якій позивач просить:
- визнати дії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів по відмові в розгляді скарги Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 16.01.2023 року за вих.№49 протиправними;
- зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути скаргу Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 16.01.2023 року за вих.№49.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що Первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» відповідно до приписів ст. ст. 10, 13 та 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» подано від свого імені та в інтересах свого члена ОСОБА_1 , який є споживачем медичних послуг, скаргу до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на дії ТзОВ «УНІЛАБ», якими порушено права ОСОБА_1 , як споживача, на отримання, як поліцейським, безоплатного медичного забезпечення під час дії воєнного стану в закладах охорони здоров`я будь-якої форми власності відповідно до п.10 ст.95 Закону України «Про Національну поліцію», проте відповідач листом від 31.01.2023р. за вих.№15.1.2-5/2256 протиправно відмовив у розгляді такої скарги, посилаючись на те, що Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а також направив цю скаргу для розгляду до Міністерства охорони здоров`я України. Позивач вважає таку відмову відповідача у розгляді скарги протиправною та необґрунтованою та наголошує, що член профспілки ОСОБА_1 є споживачем медичних послуг, за наданням яких він звертався до ТзОВ «УНІЛАБ» відповідно до п.10 ст.95 Закону України «Про Національну поліцію», проте, отримав безпідставну відмову останнього у їх безоплатному наданні, відтак, питання, яке висвітлювалося у скарзі, стосувалося саме члена профспілки ОСОБА_1 як споживача, інтереси якого представляє профспілка.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду - оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 2684,00 грн.
На виконання вимог ухвали суду від 05.06.2023 року, позивачем 22.06.2023 року було усунуто означені недоліки позовної заяви.
14 липня 2023 року до суду надійшов відзив Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на позовну заяву Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 24.01.2023р. за вих.№15.1.2-3/1915 скаргу позивача обґрунтовано та за наявності на те законних підстав, зокрема, відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» направлено за належністю на розгляд до Міністерства охорони здоров`я України, про що позивача повідомлено листом від 31.01.2023р. за вих.№15.1.2-5/2256, бо інспектор відділу реагування патрульної поліції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 не є споживачем у розумінні п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а подана Первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» в його інтересах, як члена цієї профспілки, скарга фактично стосується оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я, тому відповідно до п «ї» ч.1 ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» має розглядатися саме Міністерства охорони здоров`я України.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.1 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258-263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 03.07.2023р. по 28.07.2023р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено після виходу з відпустки.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Як слідує зі Статуту Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» (нова редакція), затвердженого загальними зборами засновників (протокол від 17.07.2017р. №17/07-17) (далі Статут), основною метою діяльності профспілки є здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки (п.2.1 розділу 2 Статуту).
Пунктом 2.3 розділу 2 Статуту передбачено, що діяльність профспілки здійснюється у таких основних завданнях та напрямах, зокрема, як представництво і захист індивідуальних і колективних трудових та соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки в органах державної влади та місцевого самоврядування, в судах всіх інстанцій, у взаємовідносинах з органами державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, інших державних установ, навчальних закладів, організацій, підприємств, банківських та фінансових установ, страхових компаній і суміжних за родом діяльності інших організацій незалежно від форм власності та видів господарювання (далі за текстом установ), роботодавцями, їх об`єднаннями з метою забезпечення здійснення права членів профспілки на працю, підвищення життєвого рівня, прожиткового мінімуму, заробітної плати, пенсій та соціальних виплат працівникам, стипендій студентам та учням відомчих навчальних закладів, забезпечення членам профспілки інших соціально-економічних прав, інтересів та вдосконалення умов оплати праці.
Відповідно до п.3.5 розділу 3 Статуту член профспілки, зокрема, має право на представництво профспілкою своїх прав та інтересів в державних органах влади, органах місцевого самоврядування, господарських органах та громадських організаціях, в усіх судових установах загальної юрисдикції, місцевих, господарських, адміністративних, судах апеляційної та касаційної інстанціях, Верховного та Вищому судах України, в органах, що проводять досудове розслідування, в органах поліції України, прокуратури України, Службі безпеки України у взаємовідносинах з роботодавцем.
Пунктом 4.1 розділу 4 Статуту встановлено, що профспілка у відповідності зі своїми статутними завданнями та в порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема, має право: представляти та захищати права та інтереси своїх членів у державних та громадських органах.
Згідно з рішенням голови Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 16.12.2021р. №16/12-02 до членів Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» прийнятий інспектор відділу реагування патрульної поліції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, капітан поліції ОСОБА_1 .
12.01.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Первинної профспілкової спілки «Правозахисники країни» з заявою, в якій просив позивача подати до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів скаргу в інтересах ОСОБА_1 та з метою захисту його права на безоплатне отримання медичних послуг, як поліцейським, відповідно до п.10 ст.95 Закону України «Про Національну поліцію», порушеного лабораторією УНІЛАБ («Unilab»), розташованою по АДРЕСА_1 , працівники якої відмовили ОСОБА_1 у безкоштовному проведенні лабораторних досліджень (аналізи на цукор, тиреотропний гормон TSH, кальцитонін), які були призначенні йому згідно з направленням лікаря, хоча він повідомляв, що є поліцейським та пред`явив свої службове посвідчення.
16.01.2023р. Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» звернулася від свого імені та в інтересах свого члена ОСОБА_1 , до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зі скаргою від 16.01.2023р. за вих.№49 на дії ТзОВ «УНІЛАБ», якими, на думку позивача, порушено права ОСОБА_1 , як споживача, на отримання, як поліцейським, безоплатного медичного забезпечення під час дії воєнного стану в закладах охорони здоров`я будь-якої форми власності відповідно до п.10 ст.95 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, у цій скарзі зазнчалося, що 02.09.2022р. член Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», інспектор відділу реагування патрульної поліції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, капітан поліції ОСОБА_1 звернувся до лабораторії УНІЛАБ («Unilab»), що розташована по АДРЕСА_1 , з проханням провести лабораторні дослідження (аналізи на цукор, тиреотропний гормон TSH, кальцитонін), які були призначенні йому згідно з направленням лікаря. При цьому ОСОБА_1 повідомив, що є поліцейським та пред`явив своє службове посвідчення, у зв`язку із чим запитав чи може він отримати згадані медичні послуги безоплатно відповідно до п.10 ст.95 Закону України «Про Національну поліцію». На місці в день звернення ОСОБА_1 відмовили у наданні цих послуг безкоштовно. Працівники лабораторії УНІЛАБ «Unilab» повідомили ОСОБА_1 , що для прийняття рішення щодо проведення вищезгаданих лабораторних досліджень безкоштовно потрібен час для консультації з юристами. 05.09.2022р. ОСОБА_1 відмовили письмово (шляхом надсилання повідомлення через месенджер) в безкоштовному наданні запитуваних послуг у зв`язку з тим, що медичне забезпечення поліцейських не охоплює лабораторних досліджень. Враховуючи зазначені обставини, ОСОБА_1 подав заяву до Первинної профспілкової спілки «Правозахисники країни», в якій прохав позивача подати скаргу до Держпродспоживслужби з метою захисту його порушеного права. При цьому право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, передбачене ст.49 Конституції України, належить до системи соціальних прав. На підставі викладеного, зважаючи на те, що пацієнту (працівнику поліції) та члену профспілки було протиправно відмовлено в можливості реалізації права, передбаченого законом, позивач просив у скарзі:
1) В межах компетенції надати належну правову оцінку вказаному факту, у тому числі щодо порушення відповідних прав споживача.
2) Чи має право поліцейський на отримання згаданих медичних послуг безкоштовно.
3) Якщо так, вжити заходів, в межах компетенції, щодо поновлення порушених прав члена профспілки, у тому числі, як споживача відповідних послуг.
При цьому, до вищевказаної скарги позивачем було долучено довідку про членство ОСОБА_1 в профспілці; згода ОСОБА_1 на обробку його персональних даних; довідка про те, що ОСОБА_1 є поліцейським; копія відповіді лабораторії ТзОВ «УНІЛАБ» щодо відмовив у наданні послуг.
Листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 24.01.2023р. за вих.№15.1.2-3/1915 вищевказану скаргу Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» в інтересах ОСОБА_1 направлено за належністю на розгляд до Міністерства охорони здоров`я України, з посиланням на те, що відповідно до ст.15 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, тобто саме Міністерство охорони здоров`я України.
Листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 31.01.2023р. за вих.№15.1.2-5/2256 Первинну професійну спілку «Правозахисники країни» повідомлено про те, що остання не є споживачем у розумінні приписів ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а, враховуючи, що відповідно до ст.15 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерство охорони здоров`я України, то саме до нього і направлено скаргу позивача для розгляду згідно з чинним законодавством.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у розгляді скарги Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 16.01.2023 року за вих.№49, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
При цьому п.19 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
У розумінні п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Згідно з пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Водночас, частиною 1 статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що:
заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації;
медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами;
медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію у встановленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою та/або реабілітаційною допомогою, але безпосередньо пов`язана з їх наданням;
пацієнт - фізична особа, яка звернулася за медичною та/або реабілітаційною допомогою або медичною послугою та/або якій така допомога або послуга надається;
послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга, у тому числі реабілітаційна, що надається пацієнту закладом охорони здоров`я, реабілітаційним закладом або фізичною особою - підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт.
З аналізу наведених законодавчих норм слідує, що пацієнт є споживачем медичних послуг, а заклад охорони здоров`я - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому з точки зору закону взаємодія між пацієнтом та медичним закладом розглядається, як правовідносини споживача та виконавця послуги і на них поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Таким чином, член Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», інспектор відділу реагування патрульної поліції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, капітан поліції ОСОБА_1 при зверненні у якості пацієнта до закладу охорони здоров`я - лабораторії УНІЛАБ («Unilab»), з наміром замовити у останнього надання медичних послуг для особистих потреб, виступає у якості споживача.
Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.
Так, пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі Положення), визначено, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.
За приписами підпункту 6 пункту 4 Положення Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння):
перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг;
проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону;
накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів;
передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування.
Відповідно до підпункту 23 пункту 4 Положення Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Держпродспоживслужби, її територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.
При цьому, ст.40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
У силу положень статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
При цьому скарга це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 4 Закону №393/96-ВР встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Частинами 1 та 2 статті 7 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Відповідно до ч.3, ч.4 ст.7 Закону №393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Порядок розгляду скарг громадян встановлено статтею 16 Закону №393/96-ВР, згідно з частинами 4-6 якої громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками. Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність. До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.
Згідно з ч.1 ст.20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Статтею 12 Закону №393/96-ВР визначено сферу застосування цього Закону та встановлено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".
Зважаючи на те, що ст.12 Закону №393/96-ВР не передбачено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян у сфері захисту прав споживачів, суд вважає, що Держпродспоживслужба має здійснювати розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Держпродспоживслужби, тобто, зокрема, пов`язаних з її діяльністю щодо здійснення перевірки додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, відповідно до приписів Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР.
При цьому, як слідує з вищенаведених приписів ст.16 Закону №393/96-ВР, громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу; скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність.
Водночас, ст.19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян. У питаннях колективних інтересів працівників профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках. У питаннях індивідуальних прав та інтересів своїх членів профспілки здійснюють представництво та захист у порядку, передбаченому законодавством та їх статутами. Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ. Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.
Відтак, наведеною нормою закону передбачено можливість здійснення профспілкою представництва інтересів її члена, зокрема, в державних органах, для захисту його соціально-економічних прав, якщо це передбачено її статутом.
Судом встановлено, що Статутом Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» (нова редакція), затвердженим загальними зборами засновників (протокол від 17.07.2017р. №17/07-17), зокрема, передбачено право цієї профспілки здійснювати представництво інтересів і захист індивідуальних соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки в органах державної влади (пункт 2.3 розділу 2, пункт 4.1 розділу 4 Статуту), а також право члена профспілки на представництво профспілкою його прав та інтересів в державних органах влади (п.3.5 розділу 3 Статуту).
При цьому до соціальних прав, зокрема, належить встановлене ст.49 Конституції України право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Таким чином, Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», звернувшись відповідно до ст.19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та положень Статуту до Держпродспоживслужби зі скаргою від 16.01.2023р. в інтересах свого члена ОСОБА_1 та з метою захисту його соціальних прав (права на отримання медичних послуг) у взаємовідносинах, що виникли між ОСОБА_1 , як споживачем, та лабораторією УНІЛАБ («Unilab»), яка є виконавцем таких послуг, діяла як представник споживача за його уповноваженням, відтак така скарга вважається поданою згідно зі ст.16 Закону №393/96-ВР.
За наведених обставин, посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не є споживачем у розумінні приписів п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а подана в його інтересах та на захист його соціального права Первинною професійною спілкою «Правозахисники країни» скарга, як представником споживача Кіса М.Р., мала бути розглянута Держпродспоживслужбою, як звернення з питань, пов`язаних з діяльністю Держпродспоживслужби, зокрема, пов`язаних з її діяльністю щодо здійснення перевірки додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, тим більше, що, як слідує, з прохальної частини цієї скарги, позивачем безпосередньо піднято в ній питання щодо надання відповідачем в межах компетенції належної правової оцінки вказаним в цій скарзі фактам, у тому числі щодо порушення відповідних прав споживача.
Посилання відповідача на приписи п. «ї» ч.1 ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», якими передбачено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, зокрема, оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я, і таке оскарження може здійснюватися до Міністерства охорони здоров`я України, жодним чином не спростовують вищенаведених висновків суду, бо наявність права на оскарження означених дій (рішень) працівників, закладів та органів охорони здоров`я до Міністерства охорони здоров`я України жодним чином не нівелює права замовника (отримувача) медичних послуг, як споживача, оскаржити дії, пов`язані із наданням таких послуг, до Держпродспоживслужби, як до органу, що наділений повноваженнями перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні передбачені ч.3 ст.7 Закону №393/96-ВР підстави для передачі скарги позивача на розгляд за належністю до Міністерства охорони здоров`я України.
Відтак дії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо відмови у розгляді скарги Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 16.01.2023 року за вих.№49 та передачі цієї скарги на розгляд за належністю до Міністерства охорони здоров`я України є протиправними, у зв`язку із чим, задля поновлення порушеного цими протиправними діями права позивача слід зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути скаргу Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 16.01.2023 року за вих.№49.
Таким чином, суд, з урахуванням досліджених доказів в їх сукупності та системного аналізу положень чинного законодавства України, доходить висновку, що позов Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00грн., понесені позивачем при зверненні до суду із цим позовом, підлягають стягненню на його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо відмови у розгляді скарги Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» від 16.01.2023 року за вих.№49 та передачі цієї скарги на розгляд за належністю до Міністерства охорони здоров`я України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова