Справа № 480/664/23
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2023 року Справа № 480/664/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/664/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою суду від 02.02.2023 позовну заяву залишено без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст.ст. 160,161 КАС України.
На виконання вимог ухвали, 14.02.2023 до суду подано уточнену позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Рівненській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи: за Списком № 2 періоди роботи у «Низівському цукрокомбінаті» (яке у подальшому було реорганізоване у ВАТ «Низівський цукрокомбінат») з 04.08.1983 року по 18.11.1983 року, з 22.08.1992 по 28.08.1996 та з 24.05.2000 по 15.04.2004 на посаді газоелектрозварника, та у ВАТ «Бурякорадгосп Низівський» з 29.08.1996 року по 19.05.2000 на посаді електрозварювальника, призначити позивачу з 12.12.2022 року пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику зайнятому повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці по Списку №2 на підставі трудової книжки і довідок про пільгові умови праці і архівних довідок, а також пояснення свідків які разом з ним працювали, а також були його керівниками при виконання робіт на посаді електрозварювальника, провести нарахування пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою суду від 17.02.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Копія даної ухвали була направлена відповідачам через систему "Електронний суд" та отримана ними 17.02.2023, про що свідчать довідки про доставку електронного листа. Проте заяви про визнання позову чи відзиву на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, відповідачами до суду не надало.
Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записами паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 10.12.1999 Сумським РВ УМВС України в Сумській області (а.с.4-5).
Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2022 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно змісту вказаного рішення, в і к заявника 55 років, страховий стаж особи становить 40 років 3 місяці 1 день, пільговий стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 становить 6 років 6 місяців 5 днів.
Також , як свідчить з мотивів вказаного рішення, за доданими документами до с т р а х о в о г о стажу не зараховано період роботи з 04.08.1983 по 18.11.1983 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.11.1983, оскільки інформацію на відбитку печатки після запису про звільнення неможливо ідентифікувати. До п і л ь г о в о г о стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 22.08.1992 по 28.08.1996, з 24.05.2000 по 15.04.2004 згідно рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 29.09.2020 №12 у зв`язку з відсутністю атестації посади і атестації робочого місця.
Позивач, вважаючи вищевказане рішення пенсійного органу незаконним та таким, що порушеними його права щодо призначення пенсії на пільгових умовах, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно із статтею 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту б) частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
09.07.2003 було ухвалено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).
Згідно ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Як вже встановлено судом, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 2.
Із копії оскарженого рішення вбачається, що за підрахунками ГУ ПФУ в Рівненській області пільговий стаж позивача на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 становить 6 років 6 місяців 5 днів. При цьому, позивачу не зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 22.08.1992 по 28.08.1996, з 24.05.2000 по 15.04.2004 згідно рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 29.09.2020 №12 у зв`язку з відсутністю атестації посади і атестації робочого місця.
Суд не погоджується із такими висновками відповідача, враховуючи наступне.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до п. 10 вказаного Порядку, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Така ж норма міститься і в п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Отже, основним документом для призначення пенсії на пільгових умовах є трудова книжка.
Разом з тим, для підтвердження пільгового стажу лише на підставі трудової книжки існує певна вимога, визначена в абз.4, 5 п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, а саме: якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Що стосується документів про підтвердження атестації робочих місць, відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, роботодавці зобов`язані проводити атестацію робочих місць за умовами праці.
При цьому законодавець поклав відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, організацій.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
У той же час, працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Виходячи з викладеного, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Як було вище зазначено, ГУ ПФУ в Рівненській області не зараховує до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період його роботи з 22.08.1992 по 28.08.1996, з 24.05.2000 по 15.04.2004.
При цьому. як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , а саме записів №11-13, 16-17а, у спірний період позивач працював на посаді газоелектрозварника у Низівському цукркомбінаті та у ВАТ «Низівський цукровий завод» (а.с.6-7).
Згідно пільгової довідки від 10.02.2005 №7, яка видана ВАТ «Бурякорадгосп Низівський», ОСОБА_1 працював повний робочий день на посаді газоелектрозварника у бурякорадгоспі Низівського цукркомбінату з 18.02.1986 по 28.08.1996. На займаній посаді виконував газоелектричну та газову зварку різних конструкцій сільськогосподарських апаратів та сільськогосподарського транспорту, вузлів тракторів, машин та іншого. Зварку сталей та сплавів призначених для роботи в умовах сільськогосподарського виробництва. Виконував ручну дугову та газоелектричну зварку вузлів та деталей машинно-транспортного гаражу. Проводив зварку та заварку тріщин та раковин з важкодоступними для зварювання місцями, обробляв зварні стики після зварювання. Зазначені періоди роботи зараховуються до стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до списку №2 розділ ХХХІІІ «Загальні професії (у всіх галузях господарства)» позиція 33 відповідно до Постанови КМУ від 16.01.2003. Атестація робочих місць на підприємстві проведена відповідно до наказу № 158 а від 01.11.1994, № 6 к від 15.03.2000 (а.с.27).
При цьому судом встановлено, що частина із зазначеного в довідці періоду роботи позивача зарахована до пільгового стажу, а частина не зарахована (а.с.36).
Згідно пільгової довідки від 10.02.2005 №12, яка видана ВАТ «Низівський цукровий завод», ОСОБА_1 працював повний робочий день на посаді газоелектрозварника в цеху механізації ВАТ «Низівського цукрового заводу» з 24.05.2000 по 15.04.2004. На займаній посаді виконував газоелектричну та газову зварку різних конструкцій складних апаратів технологічного обладнання заводу, вузлів, машин та іншого. Зварку сталей та сплавів призначених для роботи в умовах цукрового виробництва. Виконував ручну дугову та газоелектричну зварку вузлів та деталей технологічно-транспортного обладнання. Проводив зварку та заварку тріщин та раковин з важкодоступними для зварювання місцями, обробляв зварні стики після зварювання. Зазначені періоди роботи зараховуються до стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до списку №2 розділ ХХХІІІ «Загальні професії (у всіх галузях господарства)» позиція 33 відповідно до Постанови КМУ №36 від 16.01.2003. Атестація робочих місць на підприємстві проведена відповідно до наказу № 184-а від 12.12.1994, № 160 від 24.12.1998, №206 від 27.09.2001, №328/1 від 15.11.2002 (а.с.26).
Суд зазначає, що в період роботи позивача необхідно застосовувати Список 2, який був чинний у цей період.
Як вбачається з Розділу ХХХІІІ (Загальні професії) Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, Розділу ХХХІІІ (Загальні професії) Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, Розділу ХХХІІІ (Загальні професії (у всіх галузях господарства) Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, позивач у спірному періоді працював на посаді, яка дає право на пільгову пенсію за Списком № 2.
Крім того, згідно з пунктом 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Суд звертає увагу, що до матеріалів справи не надано доказів того, що відповідачі повідомляли позивача, про недоліки при прийманні документів позивача з наданням строку для їх усунення.
Враховуючи вищевикладене, періоди роботи ОСОБА_1 з 22.08.1992 по 28.08.1996, з 24.05.2000 по 15.04.2004 на посаді газоелектрозварника підлягають зарахуванню позивачу до п і л ь г о в о г о стажу роботи за списком №2, а тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.
Також, як вбачається з оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, позивачу не було зараховано до с т р а х о в о г о стажу період роботи з 04.08.1983 по 18.11.1983 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.11.1983, оскільки інформацію на відбитку печатки після запису про звільнення неможливо ідентифікувати.
Із такими висновками відповідача суд також не погоджується на підставі наступного.
Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За правилами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як вже зазначалося, статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
На момент внесення записів за період з 04.08.1983 по 18.11.1983 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі- Інструкція №162).
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; « 05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 -причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд зазначає, що згідно записів № 5-6 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 04.08.1983 було прийнято слюсарем-сантехніком газозварником по 2 розряду в бурякорадгосп згідно наказу №186 від 28.07.1983 та 18.11.1983 звільнено за власним бажанням згідно наказу № 310 від 21.11.1983.
Разом з тим, судом під час дослідження засвідченої копії трудової книжки позивача виявлено, що запис при звільненні робітника засвідчений печаткою підприємства, яка неповністю читабельна. Проте слід зазначити, що при прийнятті на роботу у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка наявний штамп підприємства куди було прийнято позивача на роботу, а саме Низовський цукркомбінат.
Крім того суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Така правова позиція Верховного Суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно було відмовлено позивачу у зарахуванні до с т р а х о в о г о стажу періоду роботи з 04.08.1983 по 18.11.1983 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.11.1983.
При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить, зокрема, зарахувати до п і л ь г о в о г о стажу роботи за списком №2 період роботи у «Низівському цукрокомбінаті» з 04.08.1983 по 18.11.1983.
Разом з цим, як вбачається з оскаржуваного рішення, ГУ ПФУ в Рівненській області вказаний період роботи не зараховано лише до страхового стажу. Позивачу не відмовлялось у зарахуванні періоду роботи з 04.08.1983 по 18.11.1983 до п і л ь г о в о г о с т а ж у.
Більш того, позивач не наводить належних обґрунтувань щодо зарахування періоду з 04.08.1983 по 18.11.1983 не до страхового стажу, а саме до п і л ь г о в о г о с т а ж у.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 04.08.1983 по 18.11.1983 саме до п і л ь г о в о г о стажу задоволенню не підлягають.
Водночас, частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та, зважаючи на положення ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати до с т р а х о в о г о стажу ОСОБА_1 п е р і о д роботи з 04.08.1983 по 18.11.1983 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.11.1983.
Отже, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем рушення є протиправним та підлягає скасуванню судом.
Щодо позовної вимоги про зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 29.08.1996 по 19.05.2000 у ВАТ «Бурякорадгосп Низівський» на посаді електрозварювальника, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що р і ш е н н я м К о м і с і ї з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.09.2020 №12, позивачу відмовлено в підтвердженні періоду роботи у ВАТ «Бурякорадгосп Низівський» з 29.08.1996 по 19.05.2000 на посаді електрозварювальника, у зв`язку з відсутністю атестації робочого місця (а.с.18-19).
Проте, позивачем у межах даної справи в к а з а н е рішення Комісії н е о с к а р ж у є т ь с я , зв`язку з чим, вимога про зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 29.08.1996 по 19.05.2000 у ВАТ «Бурякорадгосп Низівський» на посаді електрозварювальника задоволенню не підлягає.
Також слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями щодо обрахунку дійсного загального та спеціального стажу позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивач за віком на пільгових умовах.
Разом з тим, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та, зважаючи на положення ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.12.2022 з урахуванням висновків суду, які зроблені під час розгляду цієї справи.
За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також те, що саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області стало підставою для звернення до суду з цим позовом, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань саме вказаного відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець