Справа № 420/12902/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Управління стратегічних розслідувань (УСР) в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач), третя особа: Управління стратегічних розслідувань (УСР) в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - третя особа), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.05.2023 р. № 362280, відповідно до якого на підставі п.1, 3 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 11.07.2017 р. № 362280;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.05.2023 р. № 0273 про скасування позивачу посвідки на постійне місце проживання № НОМЕР_1 на підставі пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321;

- зобов`язати відповідача повернути позивачу посвідку на постійне місце проживання № НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є громадянином Республіки Азербайджан та проживає в Україні на підставі дозволу на імміграцію в Україну № 362280 від 11.07.2017 р. та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11.12.2020 р. Відповідач рішенням № 362280 від 27.05.2023 р. скасував зазначений дозвіл та посвідку на підставі подання третьої особи, згідно якого дії позивача загрожують національній безпеці України та громадському порядку. Позивач вважає рішення відповідача від 27.05.2023 р. № 362280 та № 0273 протиправними, оскільки він перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України, від якого має двох малолітніх дітей, здобув українську базову середню освіту, здійснює в Україні підприємницьку діяльність, є добровольцем територіальної оборони м.Одеса, та не вчиняв жодних протиправний дій на території України або на території інших держав з метою створення загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також жодним чином не порушував прав і законних інтересів громадян України, а відтак у відповідача не було законних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну задля охорони здоров`я громадян України.

Ухвалою від 07.06.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

26.06.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки постійне проживання стало вмотивоване подання третьої особи, яке надійшло 27.05.2023 р. Правомірність прийняття останнього не оскаржувалась позивачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку. Також, відповідач звертає увагу на те, що Національна поліція України розцінює діяльність позивача як одну з потенційних загроз національному порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які знаходяться на території України та таку, що здійснює вплив на загострення криміногенної обстановки в Одеському регіоні та Україні в цілому. За даними сайту "Судова влада України" позивач був засуджений вироком Київського районного суду м.Одеса від 02.04.2018 р. по справі № 520/10084/17 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, до трьох років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробування з встановленням іспитового строку тривалістю один рік. В подальшому позивача звільнено від призначеного покарання на підставі п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році". З огляду на вказане, а також необхідність унеможливлення та припинення зловживань правовим статусом іноземцями, які прибули на постійне проживання, відповідач вважає свої рішення правомірними. В обґрунтування своєї позиції відповідач також посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові К/9901/12881/18 (825/1340/16) від 20.06.2018 р.

28.06.2023 р. позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів та аргументів, викладених у відзиві. Вказує, що відповідач неповно встановив обставини, що характеризують позивача, зокрема, не прийняв до уваги відомості про сімейний стан, освіту, підприємницьку діяльність позивача та його участь у територіальній обороні у якості добровольця. Позивач зазначає, що посилання відповідачем на вирок Київського районного суду м.Одеса від 02.04.2018 р. по справі № 520/10084/17 є безпідставним та таким, що не заслуговує уваги, оскільки позивач на сьогодні є особою, що не має судимості. Крім того, на даний час до ЄРДР не внесені відомості за фактом підозри у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення позивачем, досудове розслідування не розпочато, а отже висновки третьої особи є непідтвердженими та передчасними. Також позивач відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові К/9901/12881/18 (825/1340/16) від 20.06.2018 р., оскільки правовідносини, яким надавав правову оцінку Верховний Суд у вказаній справі, не є подібними правовідносинам, які виникли між сторонами у справі, що розглядається.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило заяв про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач, будучи громадянином Азербайджанської Республіки, 11.07.2017 р. отримав дозвіл відповідача на імміграцію в Україну за № 362280 на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію".

На підставі вказаного рішення позивач 14.12.2020 р. отримав посвідку на постійне проживання за № НОМЕР_1 , закінчення строку дії якої спливає 10.12.2030 р.

27.05.2023 р. третя особа надала відповідача подання № 5826/1/5101-23 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, примусове повернення, видворення громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , оскільки останній становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Останнє аргументовано тим, що відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 р. № 1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено, що позивач прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу в Україні. Крім того, позивач притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.345 КК України, а також згідно відомостей, отриманих в результаті оперативно-розшукової діяльності, має стійкі кримінальні зв`язки з особами, які поширюють кримінальний вплив від так званих "смотрящих" та осіб, раніше засуджених, які підтримують "злодіїв в законі" та поширюють значний вплив на громадян на території Одеської області.

За наслідком розгляду подання третьої особи відповідачем складено висновок, який затверджений начальником ГУ ДМС України в Одеській області 27.05.2023 р., згідно якого вважається за доцільне скасувати позивачу дозвіл на імміграцію в Україну від 11.07.2017 р. № 362280, а видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 14.12.2020 р. вилучити, визнати недійсною та знищити у встановленому законом порядку.

27.05.2023 р. відповідачем прийнято рішення № 362280 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 від 11.07.2017 р. № 362280.

Крім того, 27.05.2023 р. відповідачем прийнято рішення № 0273 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 07.10.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2128.

Від даного шлюбу позивач має двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане 09.11.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одеса Одеського міського управління, актовий запис № 11456, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , видане 04.01.2019 р. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 45, які є громадянками України.

В період з 14.03.2022 р. по 13.04.2022 р. позивач був добровольцем Добровольчого формування Одеської міської територіальної громади "МУНІЦИПАЛЬНА ВАРТА ОДЕСИ", що підтверджується відповідним контрактом від 14.03.2022 р. та посвідченням № 238 від 14.03.2022 р. Згідно характеристики, наданої командиром Добровольчого формування Одеської міської територіальної громади "МУНІЦИПАЛЬНА ВАРТА ОДЕСИ", позивач зарекомендував себе з позитивного боку.

10.06.2022 р. позивач здобув базову середню освіту, що підтверджуються відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_5 .

Відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.02.2023 р. № 3, 22.02.2023 р. позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець за № 000178382, основний вид економічної діяльності - "Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту" .

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", позивач на території України станом на 11.05.2023 р. до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 р. № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до положень п.п.6, 7, 17 ч.1 ст.1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ч.1 ст.3 Закону № 3773-VI).

Згідно із ч.1 ст.4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України "Про імміграцію" від 07.06.2011 р. № 2491-III (далі - Закон № 2491-III).

У розумінні положень ст.1 Закону № 2491-ІІІ імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом є іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квотою імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозволом на імміграцію є рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ст.4 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; 9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Судом встановлено, що позивач, будучи громадянином Азербайджанської Республіки, 11.07.2017 р. отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону № 2491-III, оскільки був чоловіком громадянки України, від шлюбу з якою мав спільну дитину - громадянку України.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені ст.12 Закону № 2491-III.

Так, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. № 1983 (далі - Порядок № 1983).

У силу положень п.21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до абз.2 п.22 Порядку № 1983 визначено, що у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абз.2 п.21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно із вимогами п.п.23-25 Порядку № 1983 ДМС територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 Закону № 2491-III. Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Аналіз вищезазначених положень Закону № 2491-III та Порядку № 1983 дає суду підстави дійти висновку, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу за наявності підстав, передбачених ст.12 Закону № 2491-III, зокрема, у разі коли дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та скасування такого дозволу є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. При цьому ініціатором питання про скасування дозволу на імміграцію, серед іншого можуть бути органи Національної поліції на підставі обґрунтованого подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону № 2491-III, яке вивчається ДМС, його територіальними органами і підрозділами у місячний термін, з можливістю запитати в ініціатора подання додаткову інформацію, а також запросити для надання пояснень іммігранта.

З матеріалів справи вбачається, що питання щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію порушено Управлінням стратегічних розслідувань (УСР) в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в поданні від 27.05.2023 р. за № 5826/1/5101-23. У поданні зазначено про те, що відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 р. № 1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено, що позивач прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу в Україні. Крім того, позивач притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.345 КК України, а також згідно відомостей, отриманих в результаті оперативно-розшукової діяльності, має стійкі кримінальні зв`язки з особами, які поширюють кримінальний вплив від так званих "смотрящих" та осіб, раніше засуджених, які підтримують "злодіїв в законі" та поширюють значний вплив на громадян на території Одеської області. Таким чином, як вказано в поданні, позивач становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

За наслідком розгляду подання відповідачем складено висновок за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республік, який затверджений начальником ГУ ДМС України в Одеській області 27.05.2023 р., яким вважається за доцільне скасувати позивачу дозвіл на імміграцію в Україну від 11.07.2017 р. № 362280, а видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 14.12.2020 р. вилучити, визнати недійсною та знищити у встановленому законом порядку.

27.05.2023 р. відповідачем прийнято рішення № 362280 та № 0273, якими скасовано дозвіл позивача на імміграцію в Україну від 11.07.2017 р. № 362280, а також посвідку на постійне проживання громадянину № НОМЕР_1 .

Згідно із п.п.3, 6, 9, 10 ст.1 Закону "Про національну безпеку" від 21.06.2018 р. № 2469-VIII (далі - Закон № 2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, у розрізі фактичних обставин справи, зважаючи на підстави, які були вказані у поданні Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, та докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення положень чинного законодавства, всебічно не досліджено подання третьої особи відносно позивача, оскільки оскаржувані рішення прийняті в день отримання подання, а не протягом місячного терміну, як визначено Порядком № 1983, що вказує на відсутність у відповідача спроб перевірки вказаних у поданні обставин.

Крім того, суд зазначає, в основу оскаржуваних рішень відповідачем покладено виключно відомості вказаного подання, натомість не прийнято до уваги відомості про сімейний стан, освіту, підприємницьку діяльність позивача та його участь у територіальній обороні у якості добровольця.

Суд також відхиляє посилання відповідача на засудження позивача вироком Київського районного суду м.Одеса від 02.04.2018 р. по справі № 520/10084/17 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, оскільки посвідка на постійне місце проживання № НОМЕР_1 була видана позивачу 14.12.2020 р., тобто після звільнення особи від призначеного покарання. Крім того, станом на 11.05.2023 р. позивач не мав судимості. Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано.

Окрім цього, суд також визнає необґрунтованим посилання відповідача про те, що позивач прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу в Україні, а також про наявність у позивача стійких кримінальних зв`язків з особами, які поширюють кримінальний вплив від так званих "смотрящих" та осіб, раніше засуджених, які підтримують "злодіїв в законі" та поширюють значний вплив на громадян на території Одеської області. Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази про внесення до ЄРДР відомостей за фактом підозри позивача у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, а отже висновки третьої особи є непідтвердженими та передчасними.

Натомість судом встановлено, що позивач має міцні родинні зв`язки в Україні, здійснює підприємницьку діяльність, здобув загальну середню освіту та брав участь у територіальній обороні у якості добровольця, тому суд приходить до висновку про відсутність загрози охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні з боку позивача.

Також позивач відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові К/9901/12881/18 (825/1340/16) від 20.06.2018 р.

Відповідно до п.68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 р. у справі № 522/1528/15-ц, правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/8358/19.

Суд зазначає, що предметом даного спору є оскарження рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 11.07.2017 р. № 362280 та рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання № НОМЕР_1 , а предметом спору в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 р. № К/9901/12881/18 (825/1340/16) було скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні. Крім того, наявна різниця у фактичних обставинах справи, оскільки у вказаній справі було прийнято рішення про примусове видворення з території України, у справі, що розглядається, даний факт відсутній.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачу посвідку на постійне місце проживання № НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321 (далі - Порядок №321), згідно із п.1 розділу I якого Посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно із п.54 Порядку №321 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну, після пред`явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки, зразок якої встановлюється МВС.

Враховуючи те, що в ході розгляду даної адміністративної справи встановлено правові підстави для скасування рішення відповідача від 27.05.2023 р. № 362280, відповідно до якого на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 11.07.2017 р. № 362280, суд вбачає підстави для скасування спірного рішення від 27.05.2023 р. № 0273 про скасування позивачу посвідки на постійне проживання та зобов`язання відповідача поновити посвідку на постійне проживання, оскільки такі вимоги є похідними.

Отже, беручи до уваги викладене вище у сукупності, за наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно прийняв оскаржувані рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивача.

Положеннями ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2147,20 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ), третя особа: Управління стратегічних розслідувань (УСР) в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (65000, м.Одеса, вул.Осипова, буд.23) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ) від 27.05.2023 р. № 362280, відповідно до якого на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 11.07.2017 р. № 362280.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ) від 27.05.2023 р. № 0273 про скасування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) посвідки на постійне місце проживання № НОМЕР_1 на підставі пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ) повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) посвідку на постійне місце проживання № НОМЕР_1 .

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко