Справа № 160/8406/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2023 року Справа № 160/8406/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
24.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якій з урахуванням уточнень від 15.05.2023, позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоди: з 01.09.1987 по 30.06.1990; з 21.03.1990 по 01.11.1990; з 22.11.1990 по 13.07.1992; з 25.10.1993 по 20.07.1995; з 20.07.1995 по 21.10.2001; з 09.01.2002 по 07.11.2002; з 08.11.2002 по 01.07.2005; з 11.08.2005 по 07.09.2010; з 15.09.2011 по 31.12.2013; з 16.06.2016 по 12.03.2017; з 04.10.2017 по 16.10.2018; з 29.10.2018 по 01.10.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 10.12.1996 по 21.10.2001; з 09.01.2002 по 07.11.2002; з 08.11.2002 по 01.07.2005; з 11.08.2005 по 07.09.2010; з 15.09.2011 по 31.12.2013; з 15.12.2018 по 01.10.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно переглянути справу, призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, з моменту права на її виникнення - з 08.03.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
15.05.2023 позивачем усунено недоліки позову, подана уточнена позовна заява.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 прийнято до розгляду позовну заяву (уточнену) та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8406/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від відповідача-2 розрахунок страхового стажу позивача (в тому числі пільгового) станом на час звернення із заявою про призначення пенсії від 08.03.2023; засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
30.05.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на електронну пошту суду надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів направлення відзиву сторонам.
05.06.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області засобами поштового зв`язку надійшов аналогічний за змістом відзив, поданий відповідачем-1 на електронну пошту суду 26.05.2023.
06.06.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій заперечує проти доводів відповідача, обґрунтовуючи свою позицію доводами, аналогічного змісту, викладеним у позовній заяві.
26.06.2023 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій не погоджується з доводами відповідача-2, просить їх відхилити та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування відповіді зазначає наступне. У відзиві відповідач-2 зазначає, що не вважає себе стороною у справі, а його заява та документи ним не розглядались та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо нього. Позивач вважає, що таке твердження відповідача-2, свідчить про його бездіяльність та невиконання покладених обов`язків встановлених пунктом 4.2. Розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України 25.11.2005 № 22-1.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно посвідки на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 30.11.2018 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
08.03.2023 позивач звернувся Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ обслуговування громадян №5 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 85).
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.03.2023 № 18 було відмовлено ОСОБА_1 призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Означене рішення від 15.03.2023 № 18 (а.с. 41-42) обґрунтоване наступним.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до управління 08.03.2023 року із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.Згідно з документів визначено, що пільговий стаж роботи за Списком № 1 відсутній, оскільки надані довідки №25 від 01.10.2022 р., № А-365 від 28.10.2022 не відповідають постанові Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».Страховий стаж за поданими документами становить 21 рік 08 місяців 05 днів.До страхового стажу не врахованоперіод роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 22.03.1990 р., оскільки порушено вимоги п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, а саме: дата народження вказана не повністю, відсутня печатка на титульній сторінці.

Висновок: прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з підпункту 1 пункту 2 статгі 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Копію рішення від 15.03.2023 № 18 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 16.03.2023 №0400-010208-8/34221.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 18 (а.с. 92-93) на дату звернення 08.03.2023 пільговий стаж позивача за Списком № 1 становить 0, страховий стаж 21 рік 08 місяців 05 днів, до якого зараховано наступні періоди:

з 01.09.1987 по 30.06.1990 навчання у вищих/середн. НЗ 02 роки 10 місяців 0 днів;

з 22.11.1990 по 31.12.1991 військова строкова служба 01 рік 01 місяць 10 днів;

з 01.01.1992 по 13.07.1992 військова строкова служба 0 років 06 місяців 13 днів;

з 25.10.1993 по 20.07.1995 __________ 01 рік 08 місяців 26 днів;

з 01.04.1998 по 05.04.1998 __________ 0 років 0 місяців 05 днів;

з 01.11.1998 по 08.11.1998 __________ 0 років 0 місяців 08 днів;

з 01.01.2000 по 03.01.2000 __________ 0 років 0 місяців 03 дні;

з 01.02.2000 по 03.02.2000 __________ 0 років 0 місяців 03 дні;

з 01.03.2000 по 03.03.2000 __________ 0 років 0 місяців 03 дні;

з 01.04.2000 по 03.04.2000 __________ 0 років 0 місяців 03 дні;

з 01.05.2000 по 03.05.2000 __________ 0 років 0 місяців 03 дні;

з 01.06.2000 по 03.06.2000 __________ 0 років 0 місяців 03 дні;

з 01.07.2000 по 02.07.2000 __________ 0 років 0 місяців 02 дні;

з 01.08.2000 по 02.08.2000 __________ 0 років 0 місяців 02 дні;

з 01.09.2000 по 02.09.2000 __________ 0 років 0 місяців 02 дні;

з 01.10.2000 по 02.10.2000 __________ 0 років 0 місяців 02 дні;

з 01.11.2000 по 02.11.2000 __________ 0 років 0 місяців 02 дні;

з 01.12.2000 по 02.12.2000 __________ 0 років 0 місяців 02 дні;

з 01.01.2001 по 21.11.2001 __________ 0 років 10 місяців 21 день;

з 01.01.2002 по 31.12.2003 __________ 02 роки 0 місяців 0 днів;

з 01.01.2004 по 01.07.2005 __________ 01 рік 05 місяців 05 днів;

з 11.08.2005 по 30.09.2008 __________ 03 роки 01 місяць 28 днів;

з 31.01.2009 по 31.01.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 28.02.2009 по 28.02.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 31.03.2009 по 31.03.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 30.04.2009 по 30.04.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 31.05.2009 по 31.05.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 30.06.2009 по 30.06.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 31.07.2009 по 31.07.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 31.08.2009 по 31.08.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 30.09.2009 по 30.09.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 31.10.2009 по 31.10.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 30.11.2009 по 30.11.2009 __________ 0 років 0 місяців 01 день;

з 31.12.2009 по 07.09.2010 __________ 0 років 05 місяців 25 днів;

з 15.09.2011 по 31.12.2013 __________ 02 роки 03 місяці 20 днів;

з 16.06.2016 по 12.03.2017 безробіття 0 років 08 місяців 27 днів;

з 04.10.2017 по 16.10.2018 __________ 01 рік 0 місяців 24 дні;

з 29.10.2018 по 31.12.2020 __________ 02 роки 02 місяці 16 днів;

з 01.02.2021 по 28.02.2022 __________ 01 рік 01 місяці 0 днів;

з 01.04.2022 по 30.09.2022 __________ 0 років 0 місяців 0 днів.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах та з не зарахуванням до страхового та пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина четверта статті 8 Закону №1058-ІV).

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу(частина перша статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац дев`ятий частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

При цьому, за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (абзац десятий частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Якщо ж у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах стала відсутність на час звернення (08.03.2023) необхідного страхового та пільгового стажу відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV.

За розрахунком, наведеного в оспорюваному рішенні тривалість страхового стажу станом на дату звернення (08.03.2023) 21 рік 08 місяців 05 днів, пільгового стажу 0 років 0 місяців 0 днів.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо не зарахування до страхового стажу наступних періодів роботи: з 01.09.1987 по 30.06.1990; з 21.03.1990 по 01.11.1990; з 22.11.1990 по 13.07.1992; з 25.10.1993 по 20.07.1995; з 20.07.1995 по 21.10.2001; з 09.01.2002 по 07.11.2002; з 08.11.2002 по 01.07.2005; з 11.08.2005 по 07.09.2010; з 15.09.2011 по 31.12.2013; з 16.06.2016 по 12.03.2017; з 04.10.2017 по 16.10.2018; з 29.10.2018 по 01.10.2022; та щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи: з 10.12.1996 по 21.10.2001; з 09.01.2002 по 07.11.2002; з 08.11.2002 по 01.07.2005; з 11.08.2005 по 07.09.2010; з 15.09.2011 по 31.12.2013 та з 15.12.2018 по 01.10.2022.

Щодо спірного страхового стажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку страхового стажу (форма РС-право) (номер ПС 18) на дату звернення 08.03.2023 до страхового стажу зараховано такі періоди: з 01.09.1987 по 30.06.1990, з 22.11.1990 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 13.07.1992, з 25.10.1993 по 20.07.1995, з 01.04.1998 по 05.04.1998, з 01.11.1998 по 08.11.1998, з 01.01.2000 по 03.01.2000, з 01.02.2000 по 03.02.2000, з 01.03.2000 по 03.03.2000, з 01.04.2000 по 03.04.2000, з 01.05.2000 по 03.05.2000, з 01.06.2000 по 03.06.2000, з 01.07.2000 по 02.07.2000, з 01.08.2000 по 02.08.2000, з 01.09.2000 по 02.09.2000, з 01.10.2000 по 02.10.2000, з 01.11.2000 по 02.11.2000, з 01.12.2000 по 02.12.2000, з 01.01.2001 по 21.11.2001, з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.07.2005, з 11.08.2005 по 30.09.2008, з 31.01.2009 по 31.01.2009, з 28.02.2009 по 28.02.2009, з 31.03.2009 по 31.03.2009, з 30.04.2009 по 30.04.2009, з 31.05.2009 по 31.05.2009, з 30.06.2009 по 30.06.2009, з 31.07.2009 по 31.07.2009, з 31.08.2009 по 31.08.2009, з 30.09.2009 по 30.09.2009, з 31.10.2009 по 31.10.2009, з 30.11.2009 по 30.11.2009, з 31.12.2009 по 07.09.2010, з 15.09.2011 по 31.12.2013, з 16.06.2016 по 12.03.2017, з 04.10.2017 по 16.10.2018, з 29.10.2018 по 31.12.2020, з 01.02.2021 по 28.02.2022, з 01.04.2022 по 30.09.2022 (а.с.92-93).

Отже, матеріалами справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності 01.09.1987 по 30.06.1990, з 22.11.1990 по 13.07.1992, з 25.10.1993 по 20.07.1995, з 01.01.2001 по 21.11.2001, з 01.01.2002 по 01.07.2005, з 11.08.2005 по 30.09.2008, з 15.09.2011 по 31.12.2013, з 16.06.2016 по 12.03.2017, з 04.10.2017 по 16.10.2018, з 29.10.2018 по 30.09.2022, тож спір між сторонами щодо вказаних періодів відсутній, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо інших спірних періодів страхового стажу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки від серії НОМЕР_3 від 22.03.1990 (а.с.17-22, 69-74) у спірні періоди позивач працював на наступних посадах та у таких підприємствах:

-з 21.03.1990 по 01.11.1990 кухонний робітник чистильник плодоовочів і картоплі 2 розряду їдальні №2 ОРС Армянської АЕС (записи №1-2);

-з 20.07.1995 по 09.12.1996 формувальник 3 розряду в Науково-виробничому об`єднанні «Еней» (запис №11-12);

-з 10.12.1996 по 21.10.2001 - плавильник металів та сплавів 3 розряду в Науково-виробничому об`єднанні «Еней» (записи №12-14);

-з 09.01.2002 по 07.11.2002 - плавильник металів та сплавів 4 розряду у Відкритому акціонерному товаристві «Ливарник» (записи № 15-17);

-з 08.11.2002 по 01.07.2005 - плавильник металів та сплавів в Українсько-російському Товаристві з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Придніпровський кулеливарний завод» (записи №18-19);

-з 11.08.2005 по 07.09.2010 - плавильник металів та сплавів 5 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Карсаа» (записи №20-23),

-з 15.09.2011 по 31.12.2013 - плавильник металів та сплавів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Карсаа» (записи №24-25);

-з 29.10.2018 по 14.12.2018 формувальник ручної формовки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби» (записи №30-31)

-з 15.12.2018 року по 01.10.2022 - плавильник металів та сплавів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби» (записи №31-32).

Отже, записами трудової книжки підтверджено трудову діяльність позивача з 21.03.1990 по 01.11.1990, з 20.07.1995 по 09.12.1996, з 10.12.1996 по 21.10.2001, з 09.01.2002 по 07.11.2002, з 08.11.2002 по 01.07.2005, з 11.08.2005 по 07.09.2010, з 15.09.2011 по 31.12.2013, з 29.10.2018 по 14.12.2018, з 15.12.2018 року по 01.10.2022; трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки підприємств. Відповідачем зауважень щодо трудової книжки в частині вказаних спірних періодів не виявлено.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірних періодів до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, відповідачем-1 в оспорюваному рішенні зазначено, що вказані періоди не зараховано до стажу, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження вказана не повністю та відсутня печатка підприємства, чим порушено вимоги п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача-1, оскільки, по-перше, на час заповнення трудової книжки (22.03.1990) Інструкції №58 від 29.07.1993, на яку спирається відповідач в оспорюваному рішенні, не існувало; по-друге, обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

Так, на момент заповнення трудової книжки позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться, зокрема, відомості про робітника, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність(п. 2.2 розділу 2 Інструкції №162).

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) в трудову книжку про прийом на роботу, переводах на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки під підпис в особовій картці (п.2.4. розділу 2 Інструкції).

Згідно із пунктом 2.11. Інструкції передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Поряд з цим, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Із титульної сторінки трудової книжки вбачається, що вона заповнена 22.03.1990 на ім`я ОСОБА_1 , вказані відомості про освіту, міститься підпис власника та підпис особи, відповідальну за видачу трудової книжки, в графі «дата народження» міститься зазначення року народження « 1972», що відповідає відомостям в свідоцтві про народження (а.с. 65-66) та посвідці на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_4 (а.с. 61-63).

З наявних матеріалів справи внесення виправлень до зазначеного документа не встановлено, при цьому належність запису щодо року народження позивача « НОМЕР_7 » не викликає сумнівів з урахуванням відомостей у посвідці та свідоцтві про народження.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості, тому зазначені відповідачем недоліки, як-то не повне зазначення дати народження власника документу на титульній сторінці та відсутність печатки підприємства, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача згідно із трудовою книжкою НОМЕР_3 до страхового стажу, що враховується у призначенні пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні означених спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу, відповідач-1 діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права та враховуючи їх часткове (вибіркове) зарахування до страхового стажу, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу наступних періодів згідно із трудовою книжкою: з 21.03.1990 по 01.11.1990; з 20.07.1995 по 01.01.2001, з 01.10.2008 по 07.09.2010, з 01.01.2021 по 01.02.2021, з 01.03.2022 по 01.04.2022.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи 10.12.1996 по 21.10.2001; з 09.01.2002 по 07.11.2002; з 08.11.2002 по 01.07.2005; з 11.08.2005 по 07.09.2010; з 15.09.2011 по 31.12.2013; з 15.12.2018 по 01.10.2022, суд зазначає таке.

З трудової книжки встановлено, що позивач у вказані у спірні періоди працював плавильником металів та сплавів в Науково-виробничому об`єднанні «Еней» - з 10.12.1996 по 21.10.2001; плавильником металів та сплавів 4 розряду у Відкритому акціонерному товаристві «Ливарник» - з 09.01.2002 по 07.11.2002; плавильником металів та сплавів в Українсько-російському Товаристві з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Придніпровський кулеливарний завод» - з 08.11.2002 по 01.07.2005; плавильником металів та сплавів 5 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Карсаа» - з11.08.2005 по 07.09.2010; плавильником металів та сплавів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Карсаа» - з 15.09.2011 по 31.12.2013;плавильником металів та сплавів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби» - з 15.12.2018 по 01.10.2022.

Професії (посади), на яких позивач працював у спірний період, передбачені:

- Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, що діяв до 16.01.2003, а саме: розділом IХ «Металообробка» пункт 1 підпункт а) (1110100а-16626) «Плавильники металу і сплавів»;

- Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, що діяв до 24.06.2016, а саме: розділом ХІ «Оброблення металу» пункт 1 підпункт а) (11.1а) «Плавильники металу і сплавів»;

- Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461, що діють на даний час, а саме: розділом ХІ «Оброблення металу» пункт 1 «Плавильники металу і сплавів».

Суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Водночас, записи трудової книжки щодо вказаних спірних періодів хоч і містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, завірені печатками підприємств, однак не містять відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 (умови та характер виконуваної роботи, зайнятість повний робочий день, атестація робочого місця), що виключає можливість зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу на підставі лише трудової книжки.

Згідно з довідкою №25 від 01.10.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби», вона видана про те, що позивач дійсно працював на підприємстві на посаді плавильника металів та сплавів з 29.10.2018 по 01.10.2022; згідно із архівною довідкою виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 28.10.2022 №А-365, вона про трудовий стаж ОСОБА_1 з 25.10.1993 по 20.07.1995 на посаді формовщика ливарного цеху, а отже, їх зміст фактично засвідчує трудовий стаж позивача, а не пільговий.

Інших документів на підтвердження спеціального (пільгового) стажу за спірні періоди позивачем не надано, матеріали справи не містять.

Разом з тим, у рішенні № 18 від 15.03.2023, яким відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії за Списком №1, Головне управління ПФУ в Полтавській області вказує на єдину підставу для не зарахування вказаних спірних періодів роботи до Списку №1 - надані довідки №25 від 01.10.2022 та № А-365 від 28.10.2022 не відповідають постанові Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Водночас з рішення, що оскаржується, не вбачається обґрунтувань підстав не врахування вказаних довідок, не уточнено причин та не конкретизовано обставин, які слугували підставою для висновку про їх невідповідність постанові Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, не зазначено, в чому полягає порушення при їх оформленні.

Загальне посилання відповідача у рішенні на невідповідність положенню Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, не свідчить про обґрунтованість такого рішення, оскільки ставить заявника у стан правової невизначеності щодо підстав відмови у визнанні поданих для призначення пенсії документів, що є неприпустимим.

Поряд з цим, в силу положень частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а також умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у доданих позивачем до заяви про призначення пенсії довідках, в тому числі перевірки відомостей щодо умов праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За встановлених обставин та з урахуванням доказів у їх сукупності, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 18 від 15.03.2023 не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем-1 в оспорюваному рішенні хоч і наведено норми законодавства для призначення пільгової пенсії відповідно до пункту 2 частини першої статті 114 Закону №1058-IV, однак не конкретизовано обставин, що стали підставою для відмови в призначенні пенсії за Списком №1.

Зважаючи на те, що записи трудової книжка в частині спірного періоду не містять відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 (умови та характер виконуваної роботи, зайнятість повний робочий день, атестація робочого місця), а також те, що відповідачем-1 у рішенні № 18 від 15.03.2023 не наведено мотивів не врахування довідок, наданих на уточнення спеціального трудового стажу, суд позбавлений можливості оцінити саме правомірність підстав їх не врахування відповідачем під час вирішення питання призначенні пенсії за Списком №1.

За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 18 від 15.03.2023 не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню, тому з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 08.03.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.9,72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66), Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66) від 15.03.2023 № 18 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періодів його роботи: з 21.03.1990 по 01.11.1990; з 20.07.1995 по 01.01.2001, з 01.10.2008 по 07.09.2010, з 01.01.2021 по 01.02.2021, з 01.03.2022 по 01.04.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 08.03.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок)

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова