Справа № 620/8617/23
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/8617/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

представник позивача Лотоцького А.Р.,

представника відповідачів Борисович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання неправомірними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту та просить:

1. Визнати неправомірним рішення Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту викладене в листі вх. в/ч НОМЕР_1 № 481 від 25.05.2023 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.

2. Визнати неправомірним рішення військової частини НОМЕР_1 викладене в листі від 26 травня 2023 року № 967 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 7 пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення в/ч НОМЕР_1 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами є протиправними та порушують його права і соціальні гарантії.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про народженця серії НОМЕР_3 його батьком є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 є пенсіонером, йому встановлена інвалідність 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 673939.

Відповідно до висновку ЛКК від 22 лютого 2019 року № 337 батько позивача потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування безтерміново.

Позивач звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 7 пп. «г» п. З ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішенням, викладеним у листі вх. № 481 від 25.05.2023 позивачу було відмовлено у звільненні з військової служби за сімейними обставинами.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 5, 6 пп. «ґ» п. 2 ч. 5 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

- наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

До рапорту про звільненні зі служби позивачем, серед інших документів, була наявна довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 673939 відповідно до якої батько позивача є особою з інвалідністю II групи (а.с. 14).

Також було додано заключення ЛКК № 337 від 22 лютого 2019 про те, що батько позивача постійно, за станом здоров`я потребує стороннього догляду та не здатний до самообслуговувавння (а.с. 13).

Рішенням виконкому Деснянського району у м. Чернігові № 68 від 11 березня 2019 року позивача призначено позивача.

Згідно довідки № 1142 від 6.03.2023 позивач є єдиною працездатною особою, членом родини ОСОБА_2 .

Відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, відповідачі у своїх листах вх. № 481 від 25.05.2023 та від 26.05.2023 № 967 зазначили: «У наданій старшим солдатом ОСОБА_1 довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 04.08.2020 Nq 673939 відсутній висновок, що його батько, ОСОБА_2 , потребує постійного догляду».

Такі висновки відповідачів не відповідають нормі права, а саме абз. 6 пп. «і*» п. 2 ч. 5 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так у абз. 6 пп. «ґ» п. 2 ч. 5 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутня норма про те, що для звільнення з військової служби за сімейними обставинами батьки або батьки дружини, які є особами з інвалідністю І чи II групи повинні потребувати постійного стороннього догляду. У коментованій нормі права для звільнення за сімейними обставинами передбачено лише наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Тобто, у спірних правовідносинах, для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, достатня лише наявність батька, який є особою з інвалідністю II групи, а та обставина потребує він постійного стороннього догляду чи ні не відіграє жодної ролі.

До того ж, як зазначалось судом батько позивача, згідно заключення ЛКК № 337 від 22 лютого 2019 постійно, за станом здоров`я потребує стороннього догляду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, у своїй діяльності відповідачі повинні знати норму права та керуватись нею не допускати порушення норм законодавства та дотримуватись принципу належного урядування.

Виходячи з викладеного вище, судом встановлено, що виносячи оскаржувані рішення відповідачі діяли протиправно та порушили право позивача на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а такодж право батька позивача як особи з інвалідністю та особи, яка потребує постійного стороннього догляду на отримання належного догляду та допомоги.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (вул. Магнітогорська, 5, м. Київ, 02094) про визнання неправомірними рішень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірним рішення Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту викладене в листі (вх. в/ч НОМЕР_1 № 481 від 25.05.2023) про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.

Визнати неправомірним рішення військової частини НОМЕР_1 викладене в листі від 26 травня 2023 року № 967 про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі абз. 7 пп. «г» п. З ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 03 серпня 2023 року.

Суддя С.Л. Клопот