Справа № 420/19253/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 серпня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Аракелян М.М., розглянувши матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана поштою 26.07.25023 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивачка просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оформлену листом №17016-15217/Д-02/8-1500/23 від 28.06.2023 року, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з 01.06.2022 року щомісячну доплату до пенсії в сумі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з з моменту припинення виплати, тобто з 01.06.2022 року, відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на її користь сплачений судовий збір в сумі 1073,60грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/19253/23 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Разом з позовною заявою подана заява, в якій позивачка просить поновити строк звернення до суду з позовом. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що 17.05.2022 року відповідач відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року у справі №420/22178/21 здійснив перерахунок її пенсії, основний розмір якої після перерахунку склав 4130 грн на місяць. Копію рішення/розпорядження про вказаний перерахунок відповідач позивачці не направив та не проінформував про підстави перерахунку, складові пенсії, розмір пенсії, доплати, тощо, тому вона була впевнена, що відповідач після перерахунку виплачує передбачену постановою КМУ №713 від 14.07.2021 року щомісячну доплату в сумі 2000 грн. Однак, в травні 2023 року з постанови Верховного суду від 08.11.2022 року, прийнятої у справі №420/2473/22, позивач довідалась, що органи Пенсійного фонду України після здійснених перерахунків пенсії не виплачують пенсіонерам МВС та ДПС України передбачену постановою КМУ №713 від 14.07.2021 року щомісячну доплату в сумі 2000 грн. У зв`язку з цим, 01.06.2023 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про виплату зазначеної доплати, на яку 12.07.2023 року поштою отримала відповідь №17016- 15217/Д-02/8-1500/23 від 28.06.2023 року, в якій відповідач вказав, що після здійсненого 17.05.2022 року на підставі рішення суду від 14.02.2022 року перерахунку, розмір збільшення пенсії склав більше 2000 грн., тому підстави для виплати мені передбаченої постановою КМУ №713 від 14.07.2021 року щомісячної доплати в сумі 2000 грн. відсутні і вказана доплата мені не виплачується. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.12.2020 року, справа №510/12 86/16-а, та Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 року, справа №240/12017/19, вказали, що, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративног суду, слід встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порущення її прав. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит про правильність/помилковість нарахування пенсії. Таким чином, про порушення свого соціального права на отримання пенсії у належному розмірі, позивачка остаточно дізналася 12.07.2023 року з листа відповідача від 28.06.2023 року. Отже, причина пропуску строку звернення до суду викликана необізнаністю позивачки щодо невиконання Відповідачем вимог постанови КМУ №713 від 14.07.2021 року. Всі викладені вище обставини настали (виникли) в червні 2022 року (з моменту припинення виплати), тобто вже після оголошення в Україні воєнного стану, що також є обставиною, яка зумовила пропуск встановленого законом строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі Рисовський проти України підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.

Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Така позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до ч.2 якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2021р. у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі №340/1019/19).

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 наголосила на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Як зазначає відповідач у листі від 28.06.2023 року, перерахунок пенсії позивачки на виконання рішення суду у справі №420/22178/21 був проведений ОСОБА_1 17.05.2022 року, щомісячна доплата до пенсії згідно Постанови №713 відсутня (з червня 2022 року як визнає позивачка).

Позов у даній справі поданий 26.07.2023 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня проведення перерахунку.

Суд зазначає, що позивачка повинна був дізнатися (та мала таку можливість) про порушення своїх прав, починаючи з 01.07.2022 року, коли отримала пенсію за червень 2022 року у перерахованому за рішенням суду розмірі, тобто перебіг строку звернення з позовом про нарахування та виплату їй доплати розпочався з 01.07.2022 року.

Проте звернулася до пенсійного органу з проханням нарахувати та виплатити їй доплату до пенсії у розмірі 2000грн. відповідно до Постанови №713 лише 01.06.2023 року.

Позивачкою не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли їй звернутися до суду у визначений законодавством строк протягом часу з липня 2022 року до 27.07.2023 року, а також поцікавитись розміром своєї пенсії після перерахунку за рішенням суду до 01.062023 року (дата звернення позивачки до відповідача із заявою).

Позивачка звернулася до пенсійного органу з проханням нарахувати та виплатити їй з доплату до пенсії у розмірі 2000грн. відповідно до Постанови №713 лише у червні 2023 року, при цьому вимагаючи вже виплати вже спірної доплати, а не демонструючи необізнаність щодо складових виплачуваної пенсії (про що свідчить її заява до ГУПФ України в Одеській області від 31.05.2023 року, що надійшла відповідачу 01.06.2023 року).

Посилання на ознайомлення у червні 2023 року із правовою позицією Верховного Суду у справі №420/2473/22 не є доказами того, що позивачка не отримавши спірної виплати починаючи з 01.06.2022 року, не мала можливості звернутися до суду з об`єктивно непереборних обставин та поважних підстав.

Суд зазначає, що після 02.03.2022 року Верховний Суд неодноразово зазначав, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків (ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2023 року у справі №540/1285/22).

Позивачкою не наведено конкретних об`єктивних обставин, які б не дозволяли їй звернутися до суду у визначений законодавством строк,зокрема, у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, а сам лише факт запровадження воєнного стану в Україні та твердження, на які позивачка посилається у своїй заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, не можуть вважатись поважними причинами для поновлення такого строку.

Позивачка могла звернутися до суду у визначений законодавством строк із позовом до ГУПФ України в Одеській області скориставшись послугами поштового відправлення або подати позовну заяву через підсистему Електронний суд.

Наразі воєнний стан триває, що не завадило ОСОБА_1 звернутись до суду з позовом із пропуском встановленого законом строку.

Така оцінка судом фактичних обставин справи та доказів не може свідчити про надмірний формалізм у підходах до вирішення питання поновлення строку, навпаки, на думку суду, сприяє юридичній визначеності у спірних правовідносинах та стимулює учасників процесу до добросовісного ставлення до реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом запобігання створенню штучних умов для поновлення строку звернення до суду з позовом.

Причини пропуску строку, наведені у клопотанні, суд оцінює як загальні, не пов`язані з конкретними обставинами, що стосуються саме позивачки та свідчать про непереборний характер таких обставин в контексті можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підстави, наведені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду не є поважними підставами для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, а подана заява про поновлення строку не містить зазначення інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

За таких обставин позовна заява має бути залишена без руху, а позивачці наданий строк для усунення недоліків шляхом подання суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав, ніж у заяві, поданій разом із позовною заявою, для поновлення строку та підтверджуючих доказів.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 241-243, 248,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу.

Копію ухвали невідкладно направити позивачеві.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.М. Аракелян