Справа № 620/6225/23
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року Чернігів Справа № 620/6225/23

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просить:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 620/3542/19 за період з 06 липня 2021 року по 08 грудня 2021 року включно у розмірі 168236 (сто шістдесят вісім двісті тридцять шість) грн 20 коп.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 02.06.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову - 15-денний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений ухвалою суду строк відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначає, що відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного переднього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання. На дотриманні такої правової позиції наголошується і судовою практикою, зокрема, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 (справа 802/780/16-а), а також Верховим Судом України у постанові від 23.06.2015 у справі № 2а-3138/10). Таким чином право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому суд також має встановити вину роботодавця у не видані наказу про поновлення працівника на роботі. Разом з тим позивачем не вчинялись дії спрямовані на виконання рішення суду, зокрема не було подано заяву до відповідача про добровільне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, що слугувало б підтвердженням її волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді прокурора. Також позивач не скористалася правом звернення до органів державної виконавчої служби, не надала жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відмову роботодавця виконувати рішення суду та його умислу, спрямованого на такі дії чи бездіяльність. З огляду на викладене, а також не вжиття позивачем заходів щодо примусового виконання рішення суду про поновлення на посаді свідчить, що?остання не мала наміру поновлюватися на посаді та продовжувати трудові відносини з Офісом Генерального прокурора. Вказане свідчить про недобросовісне користування позивачем наданими законом правами, зокрема, щодо вчинення ним необхідних дій, спрямованих на примусове виконання належним органом судового рішення про поновлення на посаді, а й про зловживання процесуальними правами, оскільки судовий процес закінчується виконанням рішення суду у добровільному чи примусовому порядку.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначала, що Верховний суд у постанові від 20.10.2022 у справі № 280/5734/21 сформував правову позицію, що відсутність кінцевої дати періоду, упродовж якого відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо виконання судового рішення про поновлення особи на публічній службі, не є підставою для уникнення відповідальності та відмови у задоволенні вимоги про стягнення відповідної компенсації. Подібність правовідносин у справі 620/6225/23 та у справі 280/5734/21 полягає у наступному: 1) аналогічний предмет спору стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі; 2) відповідач Офіс Генерального прокурора; 3) посади, з яких звільнено позивачів. Також позивач зазначає, Верховним Судом у вищезазначеній постанові вказано наступне : «Добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідачів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 620/3542/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 №1337ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України з 16.11.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2019 по 06.07.2021 в розмірі 622 473 (шістсот двадцять дві тисячі чотириста сімдесят три) грн 94 коп., без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2021 у справі № 620/3542/19 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено повністю, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 скасовано, прийнято нове рішення яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10.11.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Враховуючи, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 620/3542/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць не було виконаним, позивач звернулася до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі, допущене до негайного виконання, незаконно звільненого працівника та виплату середнього заробітку за час затримки.

Відповідно до частин другої-третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Також і частиною сьомою статті 235Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43).

Положення статті 236 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 620/3542/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 №1337ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України з 16.11.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2019 по 06.07.2021 в розмірі 622 473 (шістсот двадцять дві тисячі чотириста сімдесят три) грн 94 коп., без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Також на виконання судового рішення видано виконавчі листи, пред`явлені до примусового виконання.

Проте рішення суду в частині поновлення позивача на роботі Офісом Генерального прокурора не було виконано.

Отже судом встановлено, що відповідач не виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного добровільного виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Позивач у позовних вимогах встановив період, упродовж якого вважає що відповідач неправомірно не виконав судове рішення та не поновив його на посаді, а відповідно має право на середній заробіток відповідно до вимог статті 236 КЗпП України.

Відповідач не заперечує, що у спірний період - з 06.07.2021 по 08.12.2021 ним не було виконано відповідне зобов`язання.

Позивач у обґрунтування підстав для позову посилався на постанову Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №580/5185/20.

Так Верховний Суд у цій справі зазначив, що з огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Верховний Суд зауважував, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відсутність кінцевої дати періоду, упродовж якого відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо виконання судового рішення про поновлення особи на публічній службі, не є підставою для уникнення відповідальності та відмови у задоволенні вимоги про стягнення відповідної компенсації.

Також незастосування статті 236 КЗпП у подібних випадках здатне потурати невиконанню судових рішень.

Подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу.

Інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

Зрештою стаття 236 КЗпП не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.

На основі цих обставин і міркувань суд дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Інакше застосування статті 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

З огляду на викладене суд не може погодитися з доводами відповідача стосовно того, що скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду 06.07.2021 у справі № 620/3542/19 у частині поновлення на роботі виключає можливість застосування статті 236 КЗпП до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що початком періоду затримки виконання рішення про поновлення позивача на роботі є день ухвалення судом рішення про поновлення позивача на посаді, яке звернено до негайного виконання, тобто 06.07.2021 та тривав по день ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/3542/19, якою апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено повністю, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 скасовано, прийнято нове рішення яким у задоволенні позову відмовлено, тобто по 08.12.2021.

Отже період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі тривав з 06.06.2021 по 08.12.2021, що становить 110 робочих днів.

Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок) вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 16.12.2019 №18-1196 середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 робочі місяці (вересень-жовтень 20219 року) становить 1529,42 грн (а.с.15).

Отже середній заробіток за час затримки виконання судового рішення складає 168236,20 грн (1529,42 грн х 110 роб. дні = 168236,20 грн.).

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 620/3542/19 за період, з 06 липня 2021 року по 08 грудня 2021 року включно, у розмірі 168236 (сто шістдесят вісім двісті тридцять шість) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ - 00034051).

Суддя В.В. Падій