Справа № 640/16898/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Консорціум «Військово-будівельна індустрія» (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №897370416 від 07 грудня 2021 року Головного управління ДПС у м. Києві, яким відповідно до акту №90338/Ж5/26-15-04-16-18 від 06 грудня 2021 року встановлено порушення Консорціумом «Військово-будівельна індустрія» строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного пунктом 57.1 статті 57 та пункту 203.1 статті 203 ПК України, та на підставі статті 124 ПК України за затримку на 880 календарних днів сплатити грошове зобов`язання в сумі 126 627,0 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 12 662,70 грн за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 14010100.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на відсутність повноважень у контролюючого органу в межах здійснення камеральної перевірки здійснювати перевірку повноти та вчасність сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість, оскільки вказане підлягає перевірці в межах документальної перевірки. Зазначив, що висновки податкового органу щодо наявності у позивача заборгованості з податку на додану вартість не відповідають дійсності, оскільки вона була погашена. Крім того, звернув увагу на порушення контролюючим органом порядку винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки останнє винесено наступного дня після проведення перевірки без попереднього його надіслання підприємству.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року вказаний адміністративний позов залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податковою декларацією з ПДВ за травень 2019 року позивачем визначено суму боргу 126 627,00 грн, на погашення якої позивачем частково сплачено кошти згідно платіжних доручень з призначенням платежу ПДВ за травень 2019 р на загальну суму 82 000,00 грн. При цьому, згідно даних ІКП станом на 30 червня 2019 року за позивачем обліковано податковий борг у сумі 983506,28 грн., тому, згідно приписів статті 131 ПК України, контролюючий орган самостійно здійснював розподіл коштів.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними, вищевказане рішення суду є таким, що порушує норми матеріального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового рішення, виходячи із таких підстав.

Позивач стверджує, що своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків і зборів є предметом виключно документальної перевірки, проведення якої підпадало під заборону, пов`язану з дією мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок, передбачених статтею 52-2 ПК України.

Крім того апелянт зазначає, що ним до граничного терміну сплати грошового зобов`язання (до 30 червня 2019 року) було сплачено на погашення суму боргу (126 627,00 грн.) 82 000,00 грн. В той же час, штрафні санкції відповідач розраховує не з 44 627 грн. (126 627 грн. - 82 000 грн.), а з повної суми, що явно суперечить вимогам закону.

Також стверджує, що відповідач не надав суду жодного доказу про наявність у позивача станом на дату сплати ПДВ по декларації за травень 2019 року (82 000,00 грн.), податкового боргу в розмірі 2 983 506,28 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у місті Києві проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість (далі - ПДВ), за результатами якої складено акт перевірки від 06 грудня 2021 року №90338/Ж5/26-15-04-16-18 (далі по тексту - акт перевірки).

Вказаною перевіркою встановлено, що на підставі аналізу даних інтегрованої картки платника (далі - ІКП) встановлено порушення позивачем вимог пунктів 57.1, 57,3 ст. 57 ПК України, а саме несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобов`язання з ПДВ у загальній сумі 126 627,0 грн із затримкою 880 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання (податкова декларація з ПДВ за травень 2019 року, сума боргу 126 627,0 грн, граничний термін сплати 30 червня 2019 року, фактичний термін сплати 26 листопада 2021 року).

На підставі вказаного акту перевірки 07 грудня 2021 року Головним управлінням ДПС у місті Києві винесено податкове повідомлення-рішення №897370416, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного пунктом 57.1. статті 57 та пунктом 203.1 статті 203 ПК України, за затримку на 880 календарних днів сплати податкового зобов`язання у розмірі 126 627,0 грн, на підставі ст. 124 ПК України, до позивача застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 12 662,70 грн. (вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 17 грудня 2021 року).

Позивачем оскаржено податкове повідомлення-рішення від 07 грудня 2021 року в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

20 липня 2022 року Державною податковою службою України прийнято рішення №7547/6/99-00-06-03-01-06, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін. Залишаючи скаргу без задоволення, податковий орган зазначив, що згідно даних ІКП станом на 30 червня 2019 року у позивача обліковувався податковий боргу у сумі 2 983 506,28 грн., а тому кошти, які сплачені позивачем на погашення податкового зобов`язання за декларацією за травень 2019 року, у відповідності до приписів ПК України зараховувались податковим органом для погашення наявної податкової заборгованості в порядку черговості. Таким чином, погашення узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за декларацією за травень 2019 року здійснено 26 листопада 2021 року при граничному терміні сплати 30 червня 2019 року.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи, що відповідачем порушено порядок проведення камеральної перевірки та прийняття за її результатами податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Як зазначалося вище, Головним управлінням ДПС у м. Києва проведено відносно позивача камеральну перевірку щодо дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість. Однак, позивач вважає, що своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків і зборів є предметом виключно документальної перевірки.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Аналізуючи норми податкового законодавства, колегія суддів погоджується з твердженням відповідача про те, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного контролю за дотриманням платником податків вимог податкового законодавства на підставі поданих платником податків декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних контролюючим органом від такого платника податку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач діяв в межах здійснення камеральної перевірки.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

У відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 203.1, 203.2 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Колегія суддів звертає увагу, що приписами пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, згідно пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

За результатами перевірки на підставі акту перевірки від 06 грудня 2021 року №90338/Ж5/26-15-04-16-18 07 грудня 2021 року Головним управлінням ДПС у місті Києві винесено податкове повідомлення-рішення №897370416, де за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із роблених в Україні товарів (робіт, послуг) визначеного пунктом 57.1. статті 57 та пунктом 203.1 статті 203 ПК України, за затримку на 880 календарних днів сплати податкового зобов`язання у розмірі 126 627,0 грн, на підставі ст. 124 ПК України, до позивача застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 12 662,70 грн. (вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 17 грудня 2021 року).

З матеріалів справи вбачається, що на погашення суми боргу позивачем сплачено кошти згідно з платіжними дорученнями з призначенням платежу ПДВ за травень 2019 року на загальну суму 82 000,00 грн.: № 2658 від 20 травня 2019 року, на суму 10 000,00 грн, №2663 від 23 травня 2019 року на суму 10 000,00 грн., №2664 від 23 травня 2019 року на суму 8 000,00 грн, №2665 від 24 травня 2019 року на суму 7 000,00 грн, № 2666 від 24 травня 2019 року на суму 6 000,00 грн., №2680 від 30 травня 2019 року на суму 2 000,00 грн., № 2716 від 06 червня 2019 року на суму 14 000,00 грн., № 2717 від 07 червня 2019 року на суму 10 000,00 грн., №2723 від 07 червня 2019 року на суму 15 000,00 грн.

Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, згідно даних ІКП станом на 30 червня 2019 року за позивачем обліковано податковий борг у сумі 2 983 506,28 грн.

Таким чином, згідно приписів статті 131 ПК України контролюючим органом самостійно здійснено розподіл коштів в погашення суми податкового боргу.

Однак, апелянт заперечує про наявність у нього податкового боргу на дату сплати ПДВ за травень 2019 року.

Розгляд справи за апеляційною скаргою Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року був призначений у відкрите судове засіданні на 18 липня 2023 року о 10:00 годин. Однак, колегія суддів дійшла висновку про необхідність оголошення перерви у розгляді справи до 01 серпня 2023 року у зв`язку з витребуванням від податкового органу інформації щодо наявності у позивача податкового боргу станом на дату сплати ним ПДВ за травень 2019 року.

Так, 25 липня 2023 року до суду від представника Головного управління ДПС у місті Києві надійшло клопотання про долучення додаткових матеріалів, а саме - копії ІКП Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» за період 2019 - 2022 роки.

Із вказаної інтегрованої картки платника податку Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» вбачається, що у період з 31 грудня 2018 року по 31 грудня 2022 року у позивача був наявний податковий борг.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було правомірно зараховано сплачені позивачем кошти в рахунок податкового боргу на підставі статті 131 ПК України.

Разом з тим, відповідно до пункту 124.1 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як вірно зауважено судом першої інстанції, є універсальним приписом, якій підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Передбачена пунктом 124.1. статті 124 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов`язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов`язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Консорціумом «Військово будівельна індустрія» не надано до суду доказів вчасного та повного погашення узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за травень 2019 року. Натомість судом встановлено, що прострочення позивачем сплати податкового зобов`язання складає 880 днів, а тому застосування контролюючим органом до останнього штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 10% від суми узгодженого податкового зобов`язання є обґрунтованим та правомірним.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем було порушено порядок розгляду заперечень на акт перевірки.

Так, статтею 86 ПК України передбачено, що за результатами перевірки (у разі встановлення порушень) складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень - рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як зазначає апелянт, в спірному податковому повідомленні - рішенні зазначено про те, що його винесено на підставі акту № 90338/Ж5/26-15-04-1.6-18 від 06 грудня 2021 року. Однак, Головним управлінням ДПС у місті Києві було надіслано (вручено) Консорціуму «Військово будівельна індустрія» зазначений акт перевірки разом із спірним податковим повідомленням-рішенням, чим було порушено законні права та інтереси позивача, оскільки вказані норми ПК Країни передбачають, що, у разі незгоди платника податків з результатами перевірки, платник податків має право подати свої заперечення до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, тобто до Головного управлінні ДПС у місті Києві.

Однак, колегія суддів вважає, що вказана позивачем обставина не може бути самостійною підставою для скасування спірного податкового повідомлення - рішення, оскільки позивач подав свої заперечення та скористався своїм правом на оскарження податкового повідомлення - рішення від 07 грудня 2021 року в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, а також в судовому порядку. При цьому наведена обставина жодним чином не спростовує встановленого відповідачем податкового правопорушення та не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальності.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 01 серпня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків