Справа № 420/19358/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 серпня 2023 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

28.07.2023 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання незаконними дії Департаменту архітектури та містобудування щодо анулювання дії паспорта прив`язки тимчасової споруди, виданого 30.10.2020р. № 01-08/1206, на підставі листа Прокуратури Одеської області від 09.01.2020 № 05/1- 37вих-20; визнання протиправним та скасування наказу Департаменту архітектури та містобудування від 30.10.2020 № 01-08/1206 «Про анулювання паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди від 05.10.2018 року №01-08/1206, за адресою: АДРЕСА_1 , заявник ОСОБА_2 »; визнання протиправними дії Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та скасування Вимоги (припису) про демонтаж тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 від 19.07.2023 року за вих. №132306, видану Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 01.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову у якій позивач просить суд: - зупинити дію наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.01.2020 року за № 01-08/1206 «Про анулювання паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди від 05.10.2018 року № 01- 08/1206, за адресою: АДРЕСА_1 , заявник ФОП ОСОБА_1 » - до набрання законної сили рішенням у даній справі; - зупинити дію вимоги (припису) про демонтаж тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , виданого Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 19.07.2023 року за вих. №132306- до набрання законної сили рішенням у даній справі; - заборонити Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради самим чи з залученням інших осіб проводити дії на виконання наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.01.2020 року за №01-08/1206 «Про анулювання паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди від 05.10.2018 року №01-08/1206, за адресою: АДРЕСА_1 , заявник ОСОБА_2 » та на виконання вимоги (припису) про демонтаж тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 виданого Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 19.07.2023 року за вих. №132306 - до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Обґрунтовуючи зазначену заяву про забезпечення позову представник позивача зазначив у заяві, що вважає наказ Департаменту архітектури та містобудування від 30.10.2020 №01-08/1206 протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом оскільки вирішення питання щодо анулювання паспортів прив`язки тимчасових споруд знаходиться поза межами повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року. При цьому, положення Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі в цій частині суперечить нормам Наказ. Також представник позивача зазначив, що зі змісту оскаржуваного висновку не зрозуміло, на підставі чого його було прийнято, зазначений висновок не містить будь-яких доказів на підтвердження підстав його прийняття. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини позивачка наполягає, що відповідачем не доведено «легітимної мети» прийнятого рішення; а посилання в оскаржуваному наказі на п.2.27 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21,10.2011 є незаконним, адже цей пункт Наказу №244 стосується проведення балансоутримувачем планових ремонтних робіт або аварійних ремонтних робіт на інженерних мережах та за змістом п.9.8 Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі не було встановлено жодної фактичної підстави, яка б слугувала підставою для анулювання паспорта прив`язки. Також представник позивача вважає, що посилання Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради на вимогу прокуратури безпідставне, оскільки питання анулювання паспортів прив`язки не входить до компетенції Обласних прокуратур та у листі прокуратури відсутня будь-яка вимога щодо анулювання паспорта прив`язки, а лише витребувано копії певних документів, тож Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради вийшов за межі наданих повноважень та прийняв неправомірне рішення. Наголосивши на протиправності прийняття оскарженої вимоги (припису) про демонтаж тимчасової споруди за адресою: м.Одеса, вул.Віри Інбер, 4 ріг пров. Обсерваторний від 19.07.2023 за вих.№132306, представник позивача вважає, що обставини даної справи свідчать про дійсну наявність спору між учасниками процесу та реальність загрози заподіяння суттєвої шкоди позивачу, яка полягає в ймовірності демонтування тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , хоча правомірність актів, на підстави яких може бути прийняте рішення про демонтаж, має бути перевірена при розгляді справи по суті. Як вказав позивач, зазначене утворює цілком вірогідне настання негативних наслідків для позивачки, а саме заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі і на відновлення яких можуть знадобитися значний час та ресурси, враховуючи необхідність фактичного відтворення тимчасової споруди або ініціювання судових спорів на предмет оскарження відповідних рішень та дій. Також, позивач зазначив, що у разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті заявлених позовних вимог на її користь, останній необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх порушених прав та інтересів шляхом відновлення вказаної споруди, а у разі неможливості відновлення позитивне для позивачки вирішення спору втрачає сенс, адже способів реалізації прав, що забезпечені паспортами прив`язки, позивачка вже не матиме.

Частиною 1 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно із ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5)зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

При цьому, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Як встановлено судом, наказом Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради 30.10.2020р. № 01-08/1206 анульовано паспорт прив`язки стаціонарної тимчасової споруди від 05.10.2018 №01-08/1206, за адресою: АДРЕСА_1 , заявник: ФОП ОСОБА_1 , який був виданий зі строком дії до 27.09.2028р.

Також, Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради винесено вимогу (припис) від 19.07.2023 року №132306 про демонтаж тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , якою ФОП ОСОБА_1 зобов`язано здійснити демонтаж тимчасової споруди, яка знаходить за адресою АДРЕСА_1 у строк до « 24.07.2023».

Судом встановлено, що згідно приписів розділу 16 Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі, затверджених рішенням Одеської міської ради № 3961-УІ від 09.10.2013 року, демонтаж перевезення, зберігання ТС, елементу торгівлі здійснюються Уповноваженим органом за кошти міського бюджету з наступним відшкодуванням усіх витрат власником (користувачем) ТС, елементу торгівлі винним у порушенні Правил.

Разом з тим, зі змісту вимоги Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради винесено вимогу (припис) від 19.07.2023 року №132306 вбачається, що у разі невиконання вимог припису демонтаж буде здійснено Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, з наступним відшкодуванням коштів за демонтаж, перевезення та зберігання тимчасової споруди.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, викладених в заяві про забезпечення позову, що наразі існують підстави, визначені пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову враховуючи те, що у разі незабезпечення позову існує ймовірність демонтажу тимчасової споруди, що може утворити настання негативних наслідків для позивача, заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у справі, на відновлення яких, у разі задоволення позовних вимог знадобиться значні час та ресурси.

Між тим, суд зазначає, що матеріали заяви свідчать про те, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства, дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд доходить висновку про те, що заявником були наведені належні та переконливі докази очевидної небезпеки заподіяння шкоди інтересам позивача, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом: зупинення дії наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.01.2020 року за №01-08/1206 «Про анулювання паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди від 05.10.2018 року № 01- 08/1206, за адресою: АДРЕСА_1 , заявник ФОП ОСОБА_1 » - до набрання законної сили рішенням у даній справі; - зупинення дії вимоги (припису) про демонтаж тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , виданої Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 19.07.2023 року за №132306 - до набрання законної сили рішенням у даній справі; - заборони Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради самим чи з залученням інших осіб проводити дії на виконання наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.01.2020 року за №01-08/1206 та вимоги (припис) про демонтаж тимчасової споруди від 19.07.2023 року за вих. №132306 - до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Керуючись ст. ст. 150-154,156, 248, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити дію наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.01.2020 року за № 01-08/1206 «Про анулювання паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди від 05.10.2018 року № 01- 08/1206, за адресою: АДРЕСА_1 , заявник ФОП ОСОБА_1 » - до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Зупинити дію вимоги (припису) про демонтаж тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , виданої Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 19.07.2023 року за №132306 - до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Заборонити Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради самим чи з залученням інших осіб проводити дії на виконання наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.01.2020 року за №01-08/1206 та вимоги (припис) про демонтаж тимчасової споруди від 19.07.2023 року за вих. №132306 - до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку визначеному ст. 295 та п.15.5 розділу VII КАС України.

Суддя К.О. Танцюра