Справа № 620/18350/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 620/18350/21

адміністративне провадження № К/990/26605/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Деснянської селищної ради Чернігівської області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі №620/18350/21 за позовом ОСОБА_1 до Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Деснянської селищної ради Чернігівської області, що виразилася у неоприлюдненні рішення позачергової XVI сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 12 жовтня 2021 року «Про відхилення зауважень Деснянського селищного голови Ю.В. Осташевського та підтвердження рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року «Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради» та рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 «Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради» на офіційному веб-сайті Деснянської селищної ради Чернігівської області в порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати Деснянську селищну раду Чернігівської області оприлюднити рішення позачергової XVI сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 12 жовтня 2021 року «Про відхилення зауважень Деснянського селищного голови Ю.В. Осташевського та підтвердження рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року «Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради» та рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року «Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради» на офіційному веб-сайті Деснянської селищної ради Чернігівської області в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року скасовано та ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Деснянської селищної ради Чернігівської області, що виразилася у не оприлюдненні рішення позачергової XVI сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 12 жовтня 2021 року "Про відхилення зауважень Деснянського селищного голови Ю.В. Осташевського та підтвердження рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року "Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради" та рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року "Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради" на офіційному веб-сайті Деснянської селищної ради Чернігівської області в порядку визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації". Зобов`язано Деснянську селищну раду Чернігівської області оприлюднити рішення позачергової XVI сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 12 жовтня 2021 року "Про відхилення зауважень Деснянського селищного голови Ю.В. Осташевського та підтвердження рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року "Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради" та рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року "Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради" на офіційному веб-сайті Деснянської селищної ради Чернігівської області в порядку, визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Деснянська селищна рада Чернігівської області звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 911/2173/17-а та від 11 квітня 2018 року у справі № 363/3414/13-а.

Однак скаржник не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вищевказаних постановах Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Так, у справі № 363/3414/13-а предметом оскарження було рішення Вишгородської міської ради № 24/16 від 26 липня 2013 року в частині надання дозволів на розробку документації із землеустрою 72-oм громадянам щодо надання земельної ділянки у власність для ведення садівництва (площею від 0,10 га до 0,12га).

Натомість у цій справі спірні правовідносини стосувалися бездіяльності Деснянської селищної ради Чернігівської області, що виразилася у неоприлюдненні рішення позачергової XVI сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 12 жовтня 2021 року «Про відхилення зауважень Деснянського селищного голови Ю.В. Осташевського та підтвердження рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 року «Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради» та рішення XV сесії Деснянської селищної ради VIII скликання від 23 вересня 2021 «Про преміювання та надання матеріальної допомоги селищному голові та працівникам селищної ради та затвердження Положення про оплату праці та матеріальне стимулювання працівників селищної ради» на офіційному веб-сайті Деснянської селищної ради Чернігівської області в порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, підстави, предмет позову та нормативне регулювання справи № 363/3414/13-а є відмінними від тих, що маємо у цій справі.

Тому наведена скаржником постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судове рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 363/3414/13-а є безпідставними.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування судами висновків Верховного Суду, судом касаційної інстанції установлено, що судом касаційної інстанції установлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутнє судове рішення Верховного Суду у справі № 911/2173/17-а, що не дає змоги встановити чи застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається також на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не було ураховано Пленум Вищого адміністративного суду України № 10 від 29 червня 2016 року.

Щодо посилань на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України, необхідно зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16).

Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі №923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, за змістом пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України, не є тим судовим рішенням, невідповідність висновкам якого щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, є підставою касаційного оскарження, передбаченого зазначеною нормою КАС України, тому суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості прийняти до уваги посилання скаржника в обґрунтування підстав касаційного оскарження на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судового рішення у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередній ухвалі Верховного Суду від 10 липня 2023 року про повернення касаційної скарги скаржника надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.

Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Деснянської селищної ради Чернігівської області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі №620/18350/21 за позовом ОСОБА_1 до Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько