Справа № 160/10089/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного Управління Національної поліції України в Дніпропетровській області від 17.04.2023 року №700к в частині притягнення старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_2 (0046725) до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 244 о/с «По особовому складу» Головного Управління Національної поліції України в Дніпропетровській області від 24.04.2023 року щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_2 (0046725), старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУГІГІ за п. 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з 24.04.2023 року;
- поновити ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) на посаді старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП;
- стягнути на користь ОСОБА_2 (0046725) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.04.2023 року до моменту ухвалення рішення по справі.
Позовна заява обґрунтована наступним.
Накази, що є предметом оскарження, видані за результатами проведення службового розслідування, однак застосоване дисциплінарне стягнення є надто суворим та неспівмірним з позитивною в цілому службовою характеристикою позивача, характером вчиненого правопорушення та за відсутності встановлення настання негативних наслідків, а також з урахуванням застосованого до позивача раніше дисциплінарного стягнення у вигляді суворою догани, відповідачем мне доведено неможливості застосування до позивача іншого передбаченого ст. 13 Дисциплінарного статуту виду дисциплінарного стягнення, тобто порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Також відповідачем не обґрунтовано висновок про те, що відповідні дії позивача є порушенням Присяги працівника поліції, а висновок службового розслідування не містить посилання на настання будь-яких негативних наслідків в результаті дій позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
30 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує. Повторює зміст матеріалів службового розслідування щодо позивача та зазначає, що дисциплінарний проступок відповідача полягає в неналежному виконанні своїх службових обов`язків позивачем, що в свою чергу призвело до безпідставного навантаження на ІПН без службової необхідності.
31 липня 2023 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшли копія зобов`язання щодо дотримання вимог про нерозголошення персональних даних від 15.03.2021 та довідка від 28.07.2023 №20/13-2959.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи, які мають значення для вирішення цього спору.
В порядку ч.1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України як таку, що визнається учасниками справи в заявах по суті та щодо яких суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, суд визнає встановленою обставину проходження позивачем на момент виникнення спірних правовідносин служби в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції.
Наказом відповідача «Про організацію службового розслідування» від 02.03.2023 року №521 призначено службове розслідування за відомостями про можливе порушення встановленого порядку здійснення інформаційних запитів, котрі не пов`язані з безпосереднім виконанням функціональних обов`язків інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», викладеними у доповідній записці УІАП ГУНП від 15.02.2023 року №26/1286.
Наказом відповідача від 13.03.2023 року №568 продовжено строк проведення службового розслідування до 31.03.2023 року.
24 березня 2023 року відповідачем складено Висновок службового розслідування за відомостями щодо можливого порушення встановленого порядку здійснення інформаційних запитів в ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» старшим спеціалістом-криміналістом слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції капітаном поліції ОСОБА_1 , виявленого працівниками управління інформаційно-аналітичної підтримки (далі Висновок), згідно якого запропоновано відомості про порушення встановленого порядку здійснення інформаційних запитів, котрі не пов`язані з безпосереднім виконанням функціональних обов`язків інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», викладені у доповідній записці УІАП ГУНП від 15.02.2023 року №26/1286, вважати такими, що знайшли своє підтвердження, в діях старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарний проступок вважати встановленим. Службове розслідування закінчити.
Згідно п.1 наказу відповідача «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП» від 17.04.2023 року №700к (далі Наказ №700к) за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Посадової інструкції від 03.01.2023 року №45.3/83, особистого Зобов`язання щодо дотримання вимог про нерозголошення персональних даних від 15.03.2021 року, що виразилося у безпідставному опрацюванні інформаційних запитів в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, що призвело до значних витрат ресурсів сервера системи ІПНП, в умовах правового режиму воєнного часу застосовано до старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 (0046725) дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом відповідача від 24.04.2022 року №244 о/с (далі Наказ №244) по особовому складу звільнено за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) капітана поліції ОСОБА_1 (0046725) старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції, з 24 квітня 2023 року. Підстава: наказ ГУНП від 17 квітня 2023 року №700 к.
В матеріалах справи міститься копія Присяги працівника Національної поліції України позивача, підписана 07.11.2015 року.
Також в матеріалах справи міститься посадова інструкція старшого спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 03.01.2023 року №45.3/83, згідно п. 2.3. якої до завдань та обов`язків належить: виявляє, фіксує, здійснює вилучення та пакування матеріальних об`єктів, які несуть на собі слідову інформацію вчиненого правопорушення та вносить відомості та ведення електронних карток обліку до інформаційної-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».
В матеріалах справи міститься Зобов`язання щодо дотримання вимог про нерозголошення персональних даних від 15.03.2021 року, підписане позивачем, яким позивач зобов`язався, зокрема,:
- не опрацьовувати інформацію або пошукові запити до інформаційних підсистем системи ІПНП, якщо це не пов`язано з безпосереднім виконанням покладених службових обов`язків, у тому числі на прохання сторонніх осіб;
- не використовувати інформацію з системи ІПНП з приватною або будь-якою іншою метою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків.
Згідно зазначеного зобов`язання позивачу відомо, що у разі порушення ним цього зобов`язання він буде нести відповідальність, передбачену законодавством.
Вважаючи накази протиправними позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Приписам ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Приписами ч.ч. 1-3, 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Згідно ч. 1 ст. 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.
До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях.
Пунктом 5 ст. 26 Дисциплінарного статуту передбачено, що за результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення (ч. 1 ст. 27 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування, визначена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893 (далі - Порядок № 893).
Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку №893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до п. 1, 13 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що недотримання працівником Національної поліції службової дисципліни, неналежне виконання обов`язків поліцейського, має наслідком вчинення ним дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись під час службового розслідування.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Дискредитація звання рядового і начальницького складу Національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 по справі №825/1902/16, від 17.07.2019 по справі №806/2555/17, від 07.03.2019 по справі № 819/736/18.
Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників. Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування. Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 460/5545/20.
Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 03.08.2017 року №676 (далі Положення №676).
Відповідно до п. 1 розділу І Положення №676 Інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС (далі - ЄІС МВС).
Згідно з п. 1 розділу ІІ Положення №676 основними завданнями системи ІПНП є:
інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Національної поліції України;
забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС;
забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу;
забезпечення електронної взаємодії з МВС та іншими органами державної влади.
В інформаційних ресурсах системи ІПНП обробляється інформація, яка належить до державних інформаційних ресурсів. Така інформація не підлягає поширенню та передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством (п. 2 розділу ІІІ Положення №676).
Пунктом 3 розділу IV Положення №676 передбачено, що користувачами системи ІПНП є: посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в системі ІПНП.
Користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації (п. 6 розділу IV Положення №676).
Доводи позивача щодо протиправності спірних наказів полягають в наступному:
2) позивач надав обґрунтоване пояснення меті здійснення пошукових заходів;
3) дисциплінарне стягнення застосовано не в порядку зростання. Відповідачем не доведено неможливості застосування іншого дисциплінарного стягнення;
4) матеріали дисциплінарного провадження не містять відомостей про ступінь тяжкості дисциплінарного проступку та чи заподіяв він шкоду;
5) відповідачем не з`ясовано і не доведено чи позивач розголошував відомості та персональні дані, отримані ним із порушенням законодавства та чи завдань цим будь-якому шкоду і її наслідки;
6) відповідачем необґрунтовано висновку про те, що дії відповідача за своїм характером, способом учинення та тяжкістю наслідків становлять собою порушення Присяги працівника поліції.
Щодо доводів позивача №1 та №2.
Суд відхиляє ці доводи позивача, оскільки вони суперечать одне одному - перше твердження стосується заперечення пошукових запитів, в той час як другий меті таких заходів, однак дослідження мети вчинених дій вимагає факту вчинення таких дій. Більш того, в своїх поясненнях від 09.03.2023 року позивач конкретно та однозначно визнав факт здійснення пошукових заходів, їх кількість, а також кількість відповідно до кожної з інформаційної підсистеми, належність позивачу відповідного облікового запису та мету здійснення інформаційних запитів. Доводів та доказів щодо надання пояснень під примусом, відмови від їх змісту матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи в наявності доповідна записка начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області полковника поліції Євгена Гаврилюка, за фактом подання якої відповідачу і було розпочато службове розслідування та яка містить відомості про дії облікового запису, закріпленого за позивачем, в інформаційно-комунікаційній системі Інформаційний портал Національної поліції України».
Окремо суд зауважує, що надані позивачем пояснення щодо мети запитів є необґрунтованими, оскільки позивач є посадовою особою органу державної влади, на яку поширюється дія принципу законності згідно ст. 19 Конституції України. Підстав для відступу від цієї засади, наприклад крайня необхідність, судом не встановлено, передусім з огляду на кількість запитів (понад 33 тисячі) та їх мету (перевірка знайомих осіб), а також відсутністю будь-яких результатів відповідних запитів (складання рапортів, вжиття невідкладних заходів тощо).
Щодо застосування дисциплінарного провадження не в порядку зростання.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Змістовне тлумачення цієї норми зумовлює висновок про те, що вона не встановлює правила про почергове застосування дисциплінарних стягнень, натомість передбачає, що кожне нове стягнення не може бути менш суворим, ніж попереднє. Зворотній підхід дозволяв би вчинення 6 дисциплінарних проступків будь-якої тяжкості без можливості звільнення особи з Національної поліції, що не відповідає меті існування Національної поліції - служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно, сам по собі факт застосування до особи, яка не має дисциплінарних стягнень, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, не свідчить про порушення порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням відповідних обставин і не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 березня 2019 року в справі № 819/736/18, від 19 травня 2022 року в справі № 480/4079/18.
Отже, сама по собі обставина застосування до позивача найтяжчого дисциплінарного стягнення, без накладення менш суворих дисциплінарних стягнень, не свідчить про протиправність звільнення відповідача, в зв`язку з чим дослідженню підлягають інші обставини справи.
Твердження відповідача про недоведеність відповідачем необхідності застосування саме цього дисциплінарного стягнення спростовується висновками суду, зробленими в цьому рішенні при розгляді інших доводів позивача.
Щодо відсутності відомостей про ступінь тяжкості дисциплінарного проступку та чи заподіяв він шкоду в матеріалах дисциплінарного провадження.
Законодавством України, в т.ч. Законом №580-VIII, Дисциплінарним статутом не передбачено ані градацію ступенів тяжкості дисциплінарних проступків, ані їх види, ані склад (матеріальний чи формальний). Натомість у ст. 12, 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Таким чином, дисциплінарна відповідальність згідно Дисциплінарного статуту застосовується за вчинення дисциплінарного проступку, при цьому категорія «дисциплінарний проступок» не є абсолютно визначеною, а за способом формулювання норми ст. 12 Дисциплінарного статуту є відсильною таким проступком визнається порушення службової дисципліни, неналежне виконання обов`язків чи вихід за їх межі, порушення обмежень і заборон, вчинення дій, що підривають авторитет поліції. Тобто, йдеться про оціночні поняття та відсилочний характер цієї статті, в зв`язку з чим в ході кожного конкретного дисциплінарного провадження належить окремо встановлювати чи є відповідні дії дисциплінарним проступком, чи застосовано дисциплінарну відповідальність з дотриманням засад індивідуалізації відповідальності.
Суд зауважує, що в матеріалах дисциплінарного провадження дійсно відсутні докази на підтвердження поставлених позивачу у вину наслідків його діянь у вигляді «значних витрат ресурсів сервера системи ІПНП», в зв`язку з чим ця обставина не може ставитися у вину позивачу. Водночас, саме по собі діяння позивача, незалежно від наслідків для витрат ресурсів сервера системи ІПНП, на переконання суду, є достатнім для притягнення його до дисциплінарної відповідальності в порядку та спосіб, що має місце за обставин цієї справи.
Отже, це твердження позивача є необґрунтованим та на правомірність звільнення позивача не впливає.
Щодо того, що відповідачем не з`ясовано і не доведено чи позивач розголошував відомості та персональні дані, отримані ним із порушенням законодавства та чи завдань цим будь-якому шкоду і її наслідки.
Позивача притягнуто до відповідальності в т.ч. за порушення особистого Зобов`язання щодо дотримання вимог про нерозголошення персональних даних від 15.03.2021 року. Згідно цього документу відповідач зобов`язався, зокрема:
- не опрацьовувати інформацію або пошукові запити до інформаційних підсистем системи ІПНП, якщо це не пов`язано з безпосереднім виконанням покладених службових обов`язків, у тому числі на прохання сторонніх осіб;
- не використовувати інформацію з системи ІПНП з приватною або будь-якою іншою метою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків.
За обставин цієї справи судом встановлено факт неодноразового (понад 33 тисячі разів) використання відповідачем інформації, що містилася в Інформаційному порталі Національної поліції України, а також мету такого використання (з особистої цікавості), докази на підтвердження використання відповідної інформації в зв`язку зі службовою необхідністю в матеріалах справи відсутні.
В цьому аспекті суд звертає увагу, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Суд погоджується з тим, що відповідачем не з`ясовано чи розголошував позивач відповідні відомості, однак позивача наказом від 17.04.2023 року №700к притягнуто до відповідальності не за розголошення відповідної інформації, а за безпідставне отримання до неї доступу «безпідставне опрацювання інформаційних запитів в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, що призвело до значних витрат ресурсів сервера системи ІПНП, в умовах правового режиму воєнного стану», тобто за інше фактичне діяння. Суд повторює, що в ході судового розгляду не підтверджено лише негативні наслідки діяння, що поставлено позивачу у вину (значні витрати ресурсів сервера), в зв`язку з чим судом ця обставина (названий наслідок) не оцінюється як такий, що обґрунтовано поставлений у вину позивачу. Водночас, саме діяння, а також його вчинення в умовах воєнного стану, в ході судового розгляду підтверджено належним чином.
Сам позивач цей аргумент формулює як «не доведено, що отримана з порушенням законодавства інформація розголошена», однак обставина розголошення у вину позивачу не ставилася, більш того позивач цим твердженням фактично визнає незаконність отримання доступу до такої інформації.
Отже, цей аргумент позивача є необґрунтованим.
Щодо необґрунтованості висновку про те, що дії відповідача за своїм характером, способом учинення та тяжкістю наслідків становлять собою порушення Присяги працівника поліції.
Склавши Присягу працівника поліції позивач присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
За змістом діянь позивача вони належать до зловживання використання наявних повноважень всупереч їх мені з особистих мотивів. Суд наголошує на тому, що саме по собі використання наявних повноважень в такий спосіб є порушенням положень законодавства, які наділяють особу відповідними повноваженнями, оскільки таке наділення здійснюється для досягнення інтересів публічної служби, виконання завдань відповідного органу, а не досягнення особистих інтересів.
За обставин цієї справи суд погоджується з тим, що діяння відповідача є протиправними. Вчинення працівником поліції протиправних діянь, які за способом вчинення є саме зловживанням наявними повноваженнями, апріорі є поведінкою, що суперечить інтересам Українського народу, Конституції України (ст. 19 Конституції України), законам України (ст. 1-3, 6, 8 Закону №580-VIII). При цьому окремим аспектом цього питання є порушення позивачем Зобов`язання щодо дотримання вимог про нерозголошення персональних даних від 15.03.2021 року фактично відповідачем формалізовано обов`язок позивача не здійснювати зловживання наявними повноваженнями, при цьому позивач окремо додатково підтвердив та визнав цей свій обов`язок, який за обставин цієї справи порушив. Зазначене явно вказує на вчинення позивачем спірних діянь без поваги до прав і свобод людини (осіб, щодо яких позивач отримував інформацію), порушення честі держави (вчинення цих діянь позивачем як представником правоохоронного органу, який складав Присягу працівника поліції та окремо зобов`язався не вчиняти дії, які в подальшому вчинив), не відповідає вчинене і гідному несенню високого звання поліцейського та сумлінному виконанню службових обов`язків, оскільки наявні повноваження використані позивачем всупереч наявної мети та у власних інтересах.
Отже, незалежно від детальності формалізації зазначеного в матеріалах дисциплінарного провадження, наявний зміст таких матеріалів дозволяє встановити суть діяння, що ставиться у вину, його протиправний характер та вину позивача у вчиненні такого діяння, що є достатнім для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, суд погоджується з тим, що спірні діяння позивача є порушенням Присяги працівника поліції, в зв`язку з чим цей аргумент є необґрунтованим.
Суд зауважує також, що в ході судового розгляду досліджено процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, порушень такої процедури, які б зумовлювали висновок про вплив на права і законні інтереси позивача, неможливість захисту ним своїх прав, судом не встановлено.
Узагальнюючи вищевикладене суд висновує, що доводи позивача щодо протиправного притягнення його до відповідальності є необґрунтованими, в свою чергу відповідачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами правомірність прийняття наказів, що є предметом оскарження.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
За змістом ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко