Справа № 440/2247/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/2247/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.

та представників сторін:

від позивача - Тарасенко М.В.,

від відповідача - Бодак М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області від 27.01.2023 №190877 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на безпідставність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", адже він у спірних відносинах не є автомобільним перевізником, тобто суб`єктом відповідальності за вказаною нормою закону. За твердженням позивача, наявна в матеріалах справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт копія тимчасового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - вантажного спеціалізованого сідлового тягача Е MAN, д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 не підтверджує надання ним послуг з перевезення вантажів у спірних відносинах, оскільки водієм транспортного засобу інспектору Укртансбезпеки надано товарно-транспортну накладну від 29.11.2022, в якій в якості автомобільного перевізника зазначене ТОВ "Експрес Логістік".

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 37-48/. Свою позицію мотивувала посиланням на те, що оскаржена постанова відповідає вимогам чинного законодавства, є правомірною та обґрунтованою, а вчинення позивачем порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджене матеріалами рейдової перевірки.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

У судовому засіданні 30.03.2023 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву для отримання додаткових доказів.

Судове засідання 02.05.2023 не відбулось з огляду на тимчасову непрацездатність судді.

У судовому засіданні 11.07.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

29.11.2022, на підставі направлення на рейдову перевірку від 28.11.2022 №015114 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок /а.с. 57, 58/, посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складено акт від 29.11.2022 №327301, у якому зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевезення вантажів за відсутності у водія особистої картки /а.с. 59/.

До акта перевірки внесено запис з поясненнями водія: "відсутні безпечні стоянки для відстою належних перерв", акт підписаний водієм ОСОБА_2 /а.с. 59/.

Листом від 12.0.12023 вих.№2113/36/24-23 відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що призначена до розгляду на 27.01.2023 /а.с. 66/.

27.01.2023, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області прийнято постанову №190877 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 17000,00 грн /а.с. 56/.

Не погодившись із зазначеною постановою органу державного нагляду (контролю), позивач оскаржив її до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (надалі - Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

За змістом статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У силу статті 34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

За змістом абзацу третього частини другої статті 48 Закону №2344-III документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Так, частиною першою статті 2 Закону №2344-III визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.

А частиною другою цієї статті передбачено, що контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Як визначено пунктом 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за №946/18241 (надалі - Інструкція №385), ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами.

У силу пункту 1.4 Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з пунктом 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом (...).

Відповідно до пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: (...) дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа (...).

Статтею 60 Закону №2344-III встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац третій у редакції Закону України від 03.06.2021 №1534-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю").

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпунктом 54 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.

Оцінка судом обставин справи

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є правомірність постанови відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області від 27.01.2023 №190877, на підставі якої, на позивача, як на автомобільного перевізника, накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд враховує, що обов`язок доведення правомірності спірних рішень, в силу вимог частини другої статті 77 КАС України, покладено на відповідача.

Таким чином, висновок про правомірність рішення суб`єкта владних повноважень може бути зроблений судом виключно у разі надання відповідачем належних, допустимих, достовірних доказів, які у своїй сукупності свідчитимуть про вчинення позивачем порушення вимог чинного законодавства, за яке до нього застосовані заходи відповідальності.

У спірних відносинах до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за здійснення перевезення вантажів без ведення водієм транспортного засобу особистої картки.

Суд враховує, що суб`єктом відповідальності за статтею 60 названого Закону є автомобільний перевізник. У свою чергу, автомобільним перевізником, в силу статті 1 цього Закону, є, зокрема, фізична особа, яка здійснює на комерційній основі перевезення вантажів транспортними засобами.

Акт перевірки від 29.11.2022 №327301, як доказ вчинення позивачем правопорушення, містить відомості про те, що у ході проведення рейдової перевірки співробітниками відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті зупинено транспортний засіб марки МАN, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 .

При цьому до акта перевірки внесено запис, що власником транспортного засобу є ОСОБА_1 .

Разом з цим, як підтверджено наявною в матеріалах справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу /а.с. 62/.

Натомість, власником транспортного засобу відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3 є ОСОБА_3 /а.с. 9/.

Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт наявна копія товарно-транспортної накладної від 29.11.2022 №000798, реквізити якої вказані в акті перевірки від 29.11.2022 №327301, де в якості автомобільного перевізника зазначене ТОВ "Експрес Логістік" /а.с. 61/.

Тож, органу державного нагляду (контролю) на момент розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ОСОБА_1 достеменно було відомо про те, що позивач не є ні власником, ані автомобільним перевізником у спірних відносинах.

Суд повторює, що Інструкцією №385 обов`язок із забезпечення належної експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами покладено на перевізника.

Так само, суб`єктом відповідальності за статтею 60 Закону №2344-III є автомобільний перевізник.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", адже у спірних відносинах не являється автомобільним перевізником.

Стосовно надання водієм транспортного засобу 29.11.2022 тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб серії НОМЕР_2 представник позивача у ході розгляду справи пояснив, що за ОСОБА_1 дійсно зареєстроване право користування транспортним засобом, оскільки ним надавались послуги з міжнародних перевезень вантажів.

Однак, у спірних відносинах позивач послуг з перевезень вантажів не надавав, договірних відносин з ТОВ "Кернел-Трейд" (що зазначене замовником перевезення та вантажовідправником у ТТН від 29.11.2022 №000798) не мав.

Наведені доводи представника позивача не спростовані у ході розгляду справи у суді.

З урахуванням наведеного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними і достатніми доказами правомірність спірної постанови, з урахуванням чого суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 25, 26/.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також представник позивача заявив клопотання про відшкодування витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження понесення цих витрат представник позивача надав копії: договору від 17.02.2023 №20230217/2 про надання професійної правничої допомоги, квитанції від 17.02.2023 №20230217/2, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом /а.с. 20-24/.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, урегульовані статтею 134 КАС України, у силу положень якої за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Дослідивши надані представником позивача копії документів, суд дійшов висновку, що ними у повній мірі підтверджено факт надання адвокатом Тарасенком М.В. професійної правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 .

Визначена позивачем та адвокатом вартість послуг у розмірі 5000,00 грн є співмірною складності справи та підтверджена належними доказами.

Відповідач у ході розгляду справи не спростував, що відповідні витрати не пов`язані з розглядом справи, є завищеними тощо; заперечення проти відшкодування витрат на професійну допомогу та/або клопотання про їх зменшення відповідач не надав.

Отож, понесені ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн на підставі частини першої статті 139 КАС України належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.01.2023 №190877.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні) та 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 39816845; пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 липня 2023 року.

Суддя О.О. Кукоба