Справа № 572/3137/22
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №572/3137/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача поліцейського СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Бережного Олександра Михайловича про визнання неправомірним рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і його скасування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції та просить:

- поновити йому пропущений з поважних причин строк подачі адміністративного позову;

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №629984 від 13 жовтня 2022 року за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП і накладення на нього штрафу в розмірі 510 грн. визнати неправомірною та скасувати;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП;

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року дану адміністративну справу, на підставі ст. 29 КАС України, передано Дубровицькому районному суду Рівненської області за підсудністю.

Справа надійшла до суду 10 квітня 2023 року (Вх. №1748 від 10 квітня 2023 року) та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2023 року, головуючим суддею по розгляду справи визначено суддю Оборонову І.В.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 квітня 2023 року, визнано поважними причини пропуску та поновлено строк звернення до суду з позовом, а позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Водночас, ухвалою суду від 01 травня 2023 року замінено первісного відповідача - Департамент патрульної поліції на належного відповідача головне управління Національної поліції в Рівненській області.

Окрім того, ухвалою суду від 19 травня 2023 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача залучено поліцейського СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Бережного Олександра Михайловича.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 13 жовтня 2022 року біля 11 год., керуючи автомобілем марки NISSAN PRIMASTAR н.з. НОМЕР_1 , він рухався по автодорозі між Дослідною станцією та м. Сарни. При цьому, відповідно до вимог правил дорожнього руху України, у нього було увімкнено ближнє світло фар, а також він був пристебнутий ременем безпеки. Через деякий час, після в`їзду в м. Сарни, де розташований блок пост, він був зупинений працівником патрульної поліції Сарненського РВП. Після його зупинки, поліцейський попросив, щоб він з`їхав на узбіччя, що він і зробив, увімкнувши аварійну сигналізацію.

При цьому, причину зупинки йому не пояснили. Патрульний, який його зупинив, не представився. На його вимогу, він надав для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документи на автомобіль, страховий поліс, а також мобільний телефон, який він також перевіряв. Вміст автомобіля теж перевірили. Після вказаних дій, патрульний повідомив, що буде оформляти документи щодо порушення ним Правил дорожнього руху, яке виразилось у тому, що він не був пристебнутий ременем безпеки. Надалі патрульний відійшов до не службового автомобіля і там щось писав. Його він до себе не запрошував, про розгляд ним справи про адміністративне правопорушення не повідомляв і йому його прав не роз`яснював.

Через деякий час, йому надали реквізити для сплати штрафу на суму 510 грн. Постанову про накладення на нього адміністративного стягнення йому не надали навіть на його вимогу. Ознайомився із вказаною постановою він тільки після отримання її на вимогу його представника.

Отже, із оскаржуваної постанови слідує, що крім ч. 5 ст. 121 КУпАП, тобто порушення правил користування ременем безпеки, його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що він нібито, поза межами населеного пункту рухався з неувімкненим ближнім світлом фар та за ст. 125 КУпАП, а саме за те, що він не увімкнув перед зупинкою покажчик лівого повороту.

Позивач зазначає, що під час зупинки його поліцейським, за два останні порушення не йшло навіть мови. Про них він довідався лише зі змісту постанови.

Тому, з оскаржуваною постановою він не згідний, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам події, а також винесена з істотним порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Рівненській області не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, а також будь-які письмові та/або електронні докази (які можливо доставити до суду), для підтвердження заперечень проти позову (у разі їх існування), про що йому було роз`яснено в ухвалі суду від 01 травня 2023 року про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Зокрема, як і залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача поліцейський СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Бережний О.П., який також не скористався правом на подання пояснень у визначені строки, у разі наявності заперечень проти позову, про що значиться в ухвалі суду від 19 травня 2023 року.

Таким чином, у відповідності до ч. 6 ст. 162 та ч. 2 ст. 165 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Від представника позивача адвоката Волнянського Г.Н. надійшла заява про розгляд даної справи без його участі, на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити у повному обсязі. Крім того, вказує про недоцільність розгляду раніше зявленого клопотання про витребування доказів.

Представник відповідача - Головне управління Національної поліції в Рівненській області та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися та не повідомили про причину неявки, повідомлені були своєчасно та належним чином.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року поліцейським СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Бережним О.П. було винесено відносно ОСОБА_3 постанову серії БАД №629984, якою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Як вбачається з вищевказаної постанови, 13 жовтня 2022 року об 11 год. 05 хв., на а/д Городище-Рівне 57 км., ОСОБА_1 , керував автомобілем Нісан д.н.з. НОМЕР_1 та не був пристебнутий ременем безпеки, не увімкнув ближнє світло фар поза населеним пунктом та не увімкнув світлові покажчики повороту під час зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.3в, п. 9.2а та п. 9.8 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП.

Згідно п. 2.3в ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

У п. 9.2а ПДР України визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, зокрема перед початком руху і зупинкою.

Пунктом 9.8 ПДР України передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

За порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стаття 125 КУпАП передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Отже, суд, здійснивши перевірку оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, про що чітко вказано у ст. 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, зобов`язаний відповідно до ст. 252 КУпАП провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, поліція, має діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України

Зазначене кореспондується з вимогами, що містяться у ч. 1 ст. 8 Закону України Про Національну поліцію

Приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним Правил дорожнього руху та наголошує на порушенні поліцейським норм процесуального права, оскільки його не повідомляли про розгляд справи та йому не були роз`яснені його права, передбачені ч. 2 ст. 268 КУпАП.

Суд також наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

Крім того, в ході розгляду справи, жодних доказів того, що при розгляді справи відносно позивача за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП, поліцейським СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Бережним О.М. було дотримано процедуру розгляду справи, визначену Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема роз`яснено ОСОБА_1 процесуальні права та забезпечено останньому можливість їх реалізації, стороною відповідача суду надано не було.

В оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення не вбачається, що порушення зафіксоване свідками або показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки або відеозаписом, що спростовувало б твердження позивача про не порушення ним ПДР.

У даному випадку, суд взяв до уваги, правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.04.2018 по справі № 338/1/17, де зазначено, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, а тому оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Разом з цим встановлено, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, не скористався правом заперечити проти позову, подати докази правомірності свого рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись "згідно із законом".

У п. 44 рішення по справі Корнєв та Карпенко проти України від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, аналізуючи вказані норм законодавства, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

Зважаючи на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. ст. 121, ч. 2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП, не доведена у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами.

Згідно з ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем та третьою особою не надано, пояснення позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі як відповідачем, так і третьою особою не спростовані, суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, прийшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Тому, на переконання суду, постанова серії БАД №629984 від 13 жовтня 2022 року була винесеною відносно позивача із невідповідністю норм матеріального права та грубим порушенням вимог процесуального права, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 139, 243, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача поліцейського СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Бережного Олександра Михайловича про визнання неправомірним рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і його скасування задоволити.

Скасувати постанову серії БАД №629984 від 13 жовтня 2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.