Справа № 280/5015/22
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 280/5015/22

адміністративне провадження № К/990/26146/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року

у справі №280/5015/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області

про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконною відмови, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій від 08 квітня 2022 року № 213о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліції України";

- визнати незаконною відмову Головного управління Національної поліції В Запорізькій області оформлену листом 15 липня 2022 року за вих. № С-36/05/3- 22, у поновленні на посаді інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора відділу цілодобової технічної та Інформаційної підтримки управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, з дати звільнення до дати фактичного поновлення на посаді.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій від 08 квітня 2022 року № 213о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції України».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області з 08 квітня 2022 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Запорізькій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 190647,52 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржник підставою касаційного оскарження судового рішення визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо за питання застосування пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію», пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, частини третьої статті 90, статті 242 КАС України у їх сукупності при звільненні поліцейського під час дії правового режиму воєнного стану за наявності фактичної поведінки, яка свідчить про наявність волевиявлення на звільнення і написання рапорту на звільнення за власним бажанням з поліції.

Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи, які можливо, на думку скаржника, мають певну своєрідність.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі №280/5015/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконною відмови, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення- повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяО.В. Калашнікова