Справа № 675/706/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/706/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Самойлович А.П.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

02 серпня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Лишень Віталія Миколайовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6857503 від 19 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Теофіпольського районного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Лишень Віталія Миколайовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6857503 від 19 квітня 2023 року.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Сторони в судове засідання не з"явились.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до оскаржуваної постанови, 19 квітня 2023 року о 13:37:34 в м. Ізяслав по вул. Микитюка, 107 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Ford Transit з номерним знаком НОМЕР_1 не зареєстрованим в уповноважених органах МВС, чим порушив п. 2.9.в ПДР, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУПАП у виді штрафу в сумі 850 грн.

Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення, звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в його діях відсутній склад правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позивних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Судом першої інстанції не встановлено порушень при опрацюванні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та враховує наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що на час дії воєнного стану, який запроваджено 24 лютого 2022 року на всій території України і продовжено на час виникнення спірних правовідносин, реєстрація чи перереєстрація придбаних або ввезених транспортних засобів не є обов`язковою. Таку реєстрацію Кабінет Міністрів України дозволив здійснити протягом 90 днів після припинення (скасування) воєнного стану.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУПАП настає за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, в тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортних засобів, присвоєнням буквенно-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи і напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація транспортних засобів здійснюється територіальними органами МВС України.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків визначена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, який є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Пунктом 7 цього Порядку передбачений обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про дорожній рух» та абзацом другим пункту 7 вищезазначеного Порядку передбачена заборона експлуатації транспортних засобів, що не зареєстровані (перереєстровані) в уповноважених органах МВС.

Пунктом 2.9 «в» Правил дорожнього руху передбачена заборона керування транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження своїх доводів, позивачем до матеріалів справи надані копії договору №АВ606 поставки (купівлі-продажу) від 02 травня 2022 року та акт огляду реалізованого транспортного засобу № 6905/22/000062 від 17 травня 2022 року, відповідно до яких покупцеві ТОВ СГП «Агрос-віста» був переданий придбаний на підставі договору вантажний автомобіль Ford Transit з номерним знаком для разових поїздок НОМЕР_1 .

Колегією суддів переглянуто наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис, з якого встановлено факт керування ОСОБА_1 автомобілем Ford Transit з номерним знаком для разових поїздок НОМЕР_1 (червоного кольору) підтверджується наданим відповідачем відеозаписом. Відомості про технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис, внесено до оскаржуваної постанови.

Пунктом 7 вищезазначеного Порядку продовжено строк державної реєстрації транспортних засобів у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях з покладенням обов`язку власників зареєструвати транспортний засіб впродовж дев`яноста днів після припинення або скасування воєнного стану. Дана норма передбачає можливість власнику не здійснювати державну реєстрацію або перереєстрацію транспортного засобу у період дії воєнного стану та відсутність відповідальності за те, що транспортний засіб не буде зареєстрований у встановленому порядку у цей період.

Однак, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, вищезазначені нормативні акти не передбачають тотожність понять «керування та експлуатація транспортного засобу» та «державна реєстрація транспортного засобу», як помилково вважає позивач. Адже, відстрочення обов`язку власника зареєструвати придбаний транспортний засіб на період дії воєнного стану та 90 днів після його завершення не наділяє власника цього транспортного засобу правом його експлуатації, в тому числі керування на вулично-дорожній мережі загального користування, у цей період.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем, не зареєстрованим в уповноважених органах МВС, чим порушено вимоги пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху, тому в його діянні наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУПАП.

Інспектор відповідача при винесенні спірної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому підстав для скасування постанови немає.

Окрім того, зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що вона в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічний пристрій на який здійснювалась відеофіксація 470032.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в межах спірних правовідносин, аналіз обставин справи дає підстави для висновку, що не зазначення інспектором в оскаржуваній постанові назви, дати нормативно-правового акту, яким обґрунтовується накладення адміністративного стягнення, не спростовує встановлені порушення позивачем, та не може бути самостійною підставою для визнання оскаржуваної постанови незаконною.

Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 19 квітня 2023 року дійсно мало місце порушення позивачем п.2.9 ПДР України, тобто був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

При цьому, суд не встановив порушень при опрацюванні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

В свою чергу, під час розгляду цієї справи, позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні інкремінованого йому правопорушення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам сторін. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Щодо інших доводів скаржника, зазначений у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.