Справа № 360/6974/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року справа №360/6974/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 360/6974/21 (головуючий І інстанції І.О. Свергун) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного Управління пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, відповідно до постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 № 59-27 як один місяць за три, з 16.11.1985 року по 05.11.1986 року, що складає 02 роки 11 місяців 00 днів.

- зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Луганській області, провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 23 червня 2020 року №1946/0/15-20 та розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді, проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, відповідно до постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 № 59-27 як один місяць за три, з 16.11.1985 року по 05.11.1986 року, що складає 02 роки 11 місяців 00 днів, а всього 34 роки 04 місяці 08 днів (з врахуванням Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 360/4923/20) без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити з моменту звернення з 13.09.2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно довідки розрахунку стажу роботи, із розрахунку 78% від суми його суддівської винагороди на посаді судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області яка складає 135263,70 грн, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного утримання ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 13.09.2021; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2021 про перерахунок щомісячного довічного утримання, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Відповідач не погодившись рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно абзацу 1 пункту 2 Розділу 11 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1) (далі Порядок № 3-1), днем звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячно довічно утримання, заяви та довідки про суддівську винагороду (довідки про винагороду судді КСУ). Додатком 1 до Порядку № 3-1 затверджено єдину форму заяви про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач звернувся до відповідача з заявою довільної форми від 13.09.2021, в якій, посилаючись на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 02 2021 по справі № 360/4923/20 просив здійснити перерахунок нарахованого йому розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 78% суддівської винагороди, яка становить відповідно до наданої довідки 135263,70 грн., врахувавши стаж 34 роки 04 місяці 08 днів.

Оскільки позивачем не дотримано вимог до форми звернення до Пенсійного фонду, то відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а лише відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» надано відповідь листом з роз`ясненнями проведеного перерахунку по справі № 360/4923/20.

Лист Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області має роз`яснювальний характер, не є рішенням (про перерахунок чи відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді) суб`єкта владних повноважень в розумінні положень Закону № 1058 IV, та не створює правових наслідків. Отже, оскільки лист відповідача є дійсним, відсутні підстави для повторного розгляду зазначеного звернення позивача.

Апелянт також зазнає, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 360/4923/20 зобов`язано відповідача, зокрема, зарахувати до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби з 12.11.1984 по 10.11.1986 та здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 74 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення суду по справі № 360/4923/20 Управлінням зараховано позивачу до стажу судді періоди, визначені в зазначеному рішенні суду, та проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 74% суддівської винагороди судді, з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 01.10.2020 року.

Зобов`язань щодо зарахувати період проходження позивачем строкової військової служби в лавах Радянської армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної республіки Афганістан з 16.11.1985 по 05.11.1986, як один місяць за три, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 360/4923/20 на відповідача покладено не було.

Крім того, позивачу щомісячне довічне грошове утримання було призначено згідно положень Закону № 1402-УІІ, яким передбачено, що за кожний повний рік саме на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки, а не за кожний повний рік стажу роботи судді, який дає право на відставку, тобто стаж роботи, який дає право на відставку і стаж роботи на посаді судді є різними по своїй правовій суті поняттями і не можуть ототожнюватися.

Також підпунктом «а» пункту 1 постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 № 59-27 передбачає, що один місяць служби на території Демократичної республіки Афганістан за три місяці зараховується до вислуги років для призначення пенсії, а не до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, апелянт зазначає, що вимоги позивача спрямовані не на вирішення спору, а мають на меті спонукати відповідача до виконання судового рішення, що набрало законної сили - рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі від 15.02.2021 по справі № 360/4923/20. До спірних правовідносин слід застосовувати положення розділу IV КАС України, який визначає процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є суддею у відставці Сєвєродонецького міського суду Луганської області, отримує щомісячне довічне грошове утримання (арк. спр. 11-12, 69-103).

26.05.2008 позивач, приступив до виконання обов`язків судді Ленінського районного суду міста Луганськ. Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.06.2020 № 1946/0/15-20 звільнено його з посади судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області № 26/К від 30.09.2020 звільнено позивача.

Сєвєродонецьким міським судом Луганської області сформовано та надано ОСОБА_1 . Розрахунок стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з яким зокрема позивач в період з 16.11.1985 по 05.11.1986 проходив службу в лавах Радянської Армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної республіки Афганістан, що відповідно до постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 № 59-27, один місяць зараховується за три (арк. спр. 23).

Відповідно до вказаного розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачу визначено стаж судді 34 роки 04 місяці 08 днів.

13.09.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити з моменту звернення з цією заявою, у відповідності до розрахунку стажу роботи, стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, перерахунок нарахованого розміру довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів в розмірі 78 відсотків суддівської винагороди, яка становить відповідно наданої довідки 135263,70 грн., врахувавши стаж 34 роки 04 місяці 08 днів (арк. спр. 35-36).

Відповідач листом від 12.10.2021 № 4098-4088/Л-02/8-1200/21 повідомив позивача, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 360/4923/20 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області зарахувати до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби з 12.11.1984 по 10.11.1986, половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1987 по 30.06.1991, період роботи на посадах старшого слідчого прокуратури м. Рубіжне з 30.03.1992 по 29.08.1995, заступника прокурора прокуратури м. Рубіжне з 01.09.1995 по 16.02.1998, прокурора м. Кіровська з 17.02.1998 по 15.03.2001, прокурора м. Первомайська з 16.03.2001 по 12.02.2004, начальника слідчого управління прокуратури області з 12.02.2004 по 14.03.2005, прокурора м. Луганська з 15.03.2005 по 29.01.2007 та начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень кримінальних прав, а також при застосування інших заходів примусового характеру пов`язаних з обмеженням свободи громадян прокуратури Луганської області з 30.01.2007 по 23.05.2008, та здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 74 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум. На виконання рішення суду в червні 2021 року управлінням зараховано до стажу судді вищезазначені періоди та проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 74% суддівської винагороди судді, з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 01.10.2020 року. Враховуючи вимоги статті 142 Закону 1402 та у зв`язку із зарахуванням в календарному обчисленні періоду проходження строкової військової служби на виконання рішення вищезазначеного суду, зарахувати період служби в лавах радянської Армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан в потрійному розмірі та здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 78% у органі Пенсійного фонду відсутні законні підстави. (арк. спр. 37).

Позивач, не погодившись з правомірністю такої відмови відповідача, звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача від 07.06.1983 № НОМЕР_1 та військового квитка НОМЕР_2 (арк. спр. 13-20) в період з 12.11.1984 по 10.11.1986 позивач проходив службу в лавах Радянської Армії.

У період з 16.11.1985 по 05.11.1986 позивач проходив службу в лавах Радянської Армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, про що зазначено в Розрахунку стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не є спірним питанням у даній справі та не заперечується відповідачем.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно зі статтею 137 Закону №1402-VIIІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини 1 статті 131 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону №2862-ХІІ (чинного з 10 лютого 1993 року до 01 січня 2012 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із пунктом 3 Порядку №283, яким до стажу державної служби включається також, зокрема: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях; час роботи в організаціях, передбачених абзацом 4 пункту 3 Положення №1049.

Згідно зі ст. 17-1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У частині 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ наведено визначення військової служби та зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України (абзаци перший та третій).

За змістом пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 08 лютого 1994 року №63 та затвердженого нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.

У пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, зокрема дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

У пункті 3 вказаної Постанови закріплено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці участь у бойових діях у воєнний час.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року №584/95 (далі Указ №584/95), чинній до 01 березня 2008 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, період проходження строкової військової служби.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865 (далі Постанова №865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, календарний період проходження строкової військової служби.

Суд зазначає, що статтею 137 Закону №1402-VIIІ та статтею 131 Закону №2453-VI визначені складові стажу роботи на посаді судді, серед яких відсутні періоди проходження дійсної строкової військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан.

Згідно із Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Спільною Постановою Центрального Комітету КПРС і Ради Міністрів СРСР «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» від 17 січня 1983 року №59-27 було передбачено зарахування до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Суд зазначає, що законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення і отримання різних видів пенсій, соціальних виплат.

З аналізу наведених норм законодавства можна дійти висновку про те, що період проходження дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Афганістан повинен зараховуватись на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби як три місяці служби до стажу роботи при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці.

Правова позиція аналогічного змісту викладена у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі №818/1614/17 та від 24 вересня 2020 року в справі №808/3073/16, від 28 січня 2021 року у справі №825/1504/17.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача від 07.06.1983 № НОМЕР_1 та військового квитка НОМЕР_2 в період з 12.11.1984 по 10.11.1986 позивач проходив службу в лавах Радянської Армії.

У період з 16.11.1985 по 05.11.1986 позивач проходив службу в лавах Радянської Армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, про що зазначено в Розрахунку стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що не заперечується відповідачем.

З аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що служба у складі діючої армії в Демократичній Республіці Афганістан повинна зараховуватись на пільгових умовах з розрахунку - один місяць служби за три місяці служби до стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці. Вказані обставини залишилися поза увагою ГУПФУ в Луганській області.

Стосовно посилань апелянта на те, що даний спір виник у зв`язку із протиправним, як вважає позивач, невиконанням управлінням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 360/4923/20, суд звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу(ч. 8ст. 382 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19, від 03 квітня 2019 року по справі № 820/4261/18.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 360/4923/20, зокрема, зобов`язано відповідача, зокрема, зарахувати до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби з 12.11.1984 по 10.11.1986 та здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 74 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум

Отже, у справі № 360/4923/20 спірним питанням було право позивача на зарахування до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби з 12.11.1984 по 10.11.1986.

У межах цієї справи, спірним питанням є право позивача на підставі заяви від 13.09.2021 на розрахунок стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді в пільговому обчислені - проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, відповідно до постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 № 59-27, як один місяць за три, з 16.11.1985 року по 05.11.1986 року.

Суд зауважує що питання зараховування періоду проходження дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Афганістан на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби як три місяці служби до стажу роботи при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці, не було предметом розгляду у справі № 360/4923/20.

Отже, відповідач не врахував ту обставину, що позивачем у цій справі заявлено позовні вимоги з інших підстав та обставин, що обґрунтовують звернення до суду.

Щодо посилання суду першої інстанції на неприйняття відповідачем, у відповідності до вимог законодавства, рішення у передбаченій формі, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку № 3-1 заява про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 3-1 заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

Днем звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне утримання, заяви та довідки про суддівську винагороду (довідки про винагороду судді КСУ) (пункт 2 Розділу ІІ Порядку № 3-1).

Розділом ІV Порядку № 3-1 врегульовані питання, пов`язані з прийманням, оформленням і розглядом документів органами, що призначають щомісячне довічне утримання.

Так, пунктом 1 Розділу ІV Порядку № 3-1 визначено, що заява про призначення/перерахунок щомісячного довічного утримання реєструється в електронному журналі звернень органу, що призначає щомісячне довічне утримання.

Заява про перерахунок щомісячного довічного утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів.

Приймання, розгляд та опрацювання заяви та документів, необхідних для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання, органами, що призначають щомісячне довічне утримання, здійснюється відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку (пункт 3 Розділу ІV Порядку № 3-1).

Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 4 Розділу ІV Порядку № 3-1).

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні/перерахунку щомісячного довічного утримання, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви незарахування до стажу судді окремих періодів роботи та/або навчання, військової служби.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у даному випадку рішення за результатами розгляду заяви позивача не приймалося. Відповідач, як уповноважений орган, не врахував вищезазначені приписи законодавства, які визначають право на зарахування спірних періодів до стажу який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є обов`язковою умовою відповідно до Порядку № 3-1.

Щодо посилання апелянта на не додержання форми заяви встановленому зразку, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що ПФУ, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок нарахованого розміру довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів, з урахуванням документів які містять інформацію необхідну для здійснення перерахунку та яку мав відповідач, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем.

Зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка.

Відповідач листом повідомив позивача про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці посилаючись на те, що відсутні правові підстави для перерахунку. Зі змісту листа вбачається, що фактично позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок з мотивів відсутності на то правових підстав.

Крім того, законодавства не встановлюють реалізацію права на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці виключно за заявою встановленого зразку.

Також, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем приписів законодавства в частині роз`яснення позивачу порядку звернення за перерахунком та надання позивачу відповідного бланку заяви.

Тобто, у розрізі даної справи та за умови підтвердження стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у прийнятті документів та не розглянуто заяву про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у межах вимог законодавства.

Отже, зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок невстановленого зразку, відповідач припустився формалізму.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 243/2677/15-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 575/530/17.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, суд погоджується з судом першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є визнання протиправними дій ГУПФУ в Луганській області щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного утримання позивачу відповідно до його заяви від 13.09.2021 та зобов`язання ГУПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2021 про перерахунок щомісячного довічного утримання та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення суду не оскаржене.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 360/6974/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 360/6974/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 02 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць