Справа № 520/8070/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

27.07.2023 р. справа №520/8070/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В., позивача - ОСОБА_1 (не прибув до судового засідання - 27.07.2023р.), представника позивача - Василенка В.Ю. (не прибув до судового засідання - 27.07.2023р.), представника позивача - Шиш А.Б. (брав участь у судових засіданнях, проведених у режимі відеоконференцзв`язку поза приміщенням суду із використанням власних технічних засобів), представника відповідача - Зуєва О.Ю., представників третьої особи на стороні відповідача, Міністерства оборони України - Ібрагімова Ф.Б., Ляшенка О.О., представника третьої особи на стороні відповідача, Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ) - Копач Р.В. (не прибув до судового засідання - 27.07.2023р.), представника третьої особи на стороні відповідача, Військової частини НОМЕР_2 - Копач Р.В. (не прибув до судового засідання - 27.07.2023р.), розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження (закрите судове засідання у порядку письмового провадження було проведено 24.07.2023р.) справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Військова частина НОМЕР_3 (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації), треті особи - Міністерство оборони України, Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), Військова частина НОМЕР_2
провизнання протиправною бездіяльності суб"єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Спір склався з приводу виплати військовослужбовцю Зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 підвищеної до 100.000,00грн. за місяць за період 07.03.2022р.-31.12.2022р.

До предмету доказування у спорі входять обставини: проходження заявником військової служби; фізичного знаходження заявника за місцем дислокації (тимчасового розташування знаходження підрозділу) зенітного ракетного комплексу; функціональних обов`язків заявника та реально виконаної заявником роботи/завдань; виконання військовою частиною (підрозділом військової частини) завдань, окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 та деталізованих управлінськими рішеннями Міністра оборони України; специфіки ведення бойових дій виконання бойових завдань військовою частиною (підрозділом військової частини) в залежності від конкретного виду Збройних Сил України, конкретного роду військ Збройних Сил України, конкретного роду сил Збройних Сил України; функціонального призначення військової частини (підрозділу військової частини); знаходження особового складу військової частини (підрозділу військової частини) у визначених наказами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України районах ведення бойових (воєнних) дій; отримання військовою частиною (підрозділом військової частини) бойових наказів (розпоряджень); входження військової частині до складу угруповування, визначеного саме наказом (розпорядженням) Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника генерального штабу Збройних Сил України); ведення військовою частиною (підрозділом військової частини) бойових дій або здійснення заходів із забезпечення умов для ведення бойових дій; виконання військовою частиною (підрозділом військової частини) завдань з вогневого ураження повітряних цілей противника та участі (причетності) заявника до виконання таких завдань; здатності військової частини (підрозділу військової частини) виконати бойові завдання з виявлення повітряних цілей противника; правил застосування зенітної ракетної зброї та визначення особового складу за посадами та прізвищами, без залучення якого застосування зенітної ракетної зброї є фізично неможливим; складових елементів протиповітряного бою; особистої та безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах із забезпечення ведення бойових дій; документального оформлення часу проходження заявником військової служби та фактів особистої і безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах із забезпечення ведення бойових дій; наявності та змісту рапортів військової посадової особи (командира) про призначення додаткової допомоги у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі в частині прийнятно достатньої деталізації фактів особистої і безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах із забезпечення ведення бойових дій; результатів розгляду цих рапортів; призначення, обчислення, нарахування, виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрізі кожного окремого календарного дня.

Оскільки оцінка цих обставин потребує наявності спеціальних знань у галузі військової справи в частині саме Зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України та документів з приводу функціонування підрозділів Зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України, а першоджерел отримання обєктивних даних про ці відомості судом не знайдено, то суд вважає за можливе керуватись правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, де указано, що: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 , яка полягає у: 1-1) не оформленні документально безпосередньої участі стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення взводу охорони 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 07 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; 1-2) не нарахуванні та не виплаті стрільцю-зенітнику зенітного ракетного відділення взводу охорони 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року № 168, в розрахунку до 100000 гривень щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 07 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 : 2-1) оформити документально, шляхом видання бойових наказів (бойових розпоряджень), журналів бойових дій або журналів ведення оперативної обстановки або бойових донесень або постових відомостей, рапортів (донесень) про участь у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, безпосередню участь стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення взводу охорони 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 07 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; 2-2) нарахувати та виплатити стрільцю-зенітнику зенітного ракетного відділення взводу охорони 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 додаткову винагороду, в розмірі до 100000 гривень щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 07 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум; - встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_3 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; - стягнення на користь позивача 11.500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що суб`єктом владних повноважень протиправно не проведено повної оплати часу служби військовослужбовця у порядку п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Відповідач, третя особа - Міністерство оборони України, третя особа - Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа - Військова частина НОМЕР_2 із поданим позовом не погодились.

Аргументуючи заперечення проти позову перелічені суб`єкти права зазначили, що військовослужбовець не виконував обов`язків військової служби в умовах та режимі, які визначені постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 у якості підстави для видання наказів про призначення, обчислення, нарахування та виплати додаткової винагороди підвищеної до 100.000,00грн. за місяць.

Враховуючи обсяг добутих доказів, вичерпання можливостей отримання інших об`єктивних даних, реалізацію учасниками справи прав на подачу відповідних процесуальних документів та незмінність завдання адміністративного судочинства у будь-якому спорі, суд вважає, що справа підлягає вирішенню на підставі наявних доказів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник протягом періоду часу 07.03.2022р.-31.12.2022р. обіймав штатну військову посаду у Військовій частині НОМЕР_3 , а саме: стрільця-зенітника, до функціональних обов`язків заявника за означеною вище військовою посадою входить охорона та оборона місця територіальної дислокації 1 зенітного ракетного дивізіону 302 зенітного ракетного полку.

Доказів того, що до функціональних обов`язків стрільця зенітника входить проведення роботи з обслуговування зенітного ракетного комплексу, проведення роботи з використання зенітного ракетного комплексу, проведення роботи із створення умов для задіяння за призначенням зенітного ракетного комплексу судом у ході розгляду справи не виявлено.

Доказів знаходження заявника у цей період часу на лікуванні, у відпустці, у відрядженні учасниками спору до матеріалів справи не подано.

Тому при вирішенні спору суд виходить із відсутності у спірних правовідносинах об`єктивних даних, котрі б підтверджували факти лікування, відпустки, відрядження заявника та із безперервності несення заявником військової служби на зазначеній посаді.

У ході розгляду справи позивач подав до суду заяву про визнання обставин, згідно з якою у період 01.11.2022р.-31.12.2022р. у складі тимчасового зведеного підрозділу - вогневої мобільної групи виконував бойові завдання поза межами дислокації 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 .

Суб`єкт владних повноважень - Військова частина НОМЕР_3 (умовне найменування військової частини) (302 зенітний ракетний полк - дійсне найменування військової частини) (інформація отримана із відкритих та загальнодоступних джерел - сайту мережі Інтернет https://uk.wikipedia.org/wiki) у розумінні ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» належить до виду Збройних Сил України - Повітряні Сили Збройних Сил України та до роду виду військ Збройних Сил України - Зенітні ракетні війська.

Згідно з наказами Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.04.2022р. №102, від 30.04.2022р. №125, від 02.06.2022р. №157, від 01.07.2022р. №184, від 01.08.2022р. №212, від 01.09.2022р. №237, від 01.10.2022р. №262, від 01.11.2022р. №282, від 02.12.2022р. №311, від 02.01.2023р. №1 протягом 24.02.2022р.-31.12.2022р. уся територія Харківської області була визначена у якості районів ведення бойових дій.

Згідно з наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023р. №26 населений пункт Харків не віднесений до районів ведення воєнних (бойових) дій у період 01.01.2023р.-31.01.2023р.

Під час розгляду справи відповідачем у порядку ч.1 ст.78 КАС України було визнано, що 1 зенітний ракетний дивізіон 302 зенітного ракетного полку протягом періоду часу 07.03.2022р.-31.12.2022р. постійно та безперервно дислокувався на території, котра згадана у перелічених розпорядженнях Головнокомандувача Збройних Сил України як територія ведення бойових дій.

Ці обставини додатково підтверджені у судовому засідання свідком - ОСОБА_2 , який на момент виникнення та існування спірних правовідносин обіймав та продовжує посідати посаду 1 заступника командира Військової частини НОМЕР_3 - начальника штабу, має військову освіту, дотичну до сфери застосування зенітного ракетного комплексу, має досвід керування зенітним ракетним дивізіоном, під час відсутності командира Військової частини НОМЕР_3 виконує обовязки за означеною посадою.

Також відповідачем у порядку ч.1 ст.78 КАС України визнано, що бойові розпорядження (накази) командиром Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ракетний полк) відносно 1 зенітного ракетного дивізіону видавались, стосувались здійснення зенітного ракетного прикриття об`єктів, територій, населених пунктів, дія цих бойових розпоряджень у часі повністю поглинає весь часовий проміжок 07.03.2022р.-31.12.2022р.

Журнал ведення бойових дій 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 (далі за текстом - Журнал) заповнювався щоденно, достатньо конкретизованих поза розумним сумнівом відомостей про особисту та безпосередню участь кожного конкретного військовослужбовця у бойових діях не містить.

Командиром 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 (302 ракетного полку) складались рапорти про участь особового складу у виконанні бойових дій протягом 07.03.2022р.-31.12.2022р. загального характеру, без щонайменшої конкретизації особистої та безпосередньої участі у бойових діях чи виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей противника кожного конкретного військовослужбовця із особового складу указаного зенітного ракетного дивізіону; складені рапорти передавались за командою.

Командиром Військової частини НОМЕР_3 (302 ракетного полку) за цими рапортами наказів про призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі відносно позивача не видавалось, але заявнику протягом спірного періоду часу постійно та безперервно виплачувалась додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №118 у фіксованому розмірі - 30.000,00грн..

Обєктивних даних про те, що відповідач - Військова частина НОМЕР_3 знаходиться у підпорядкуванні будь-якого іншого військового формування (у тому числі будь-якого угрупування), окрім, Військової частини НОМЕР_2 судом у ході розгляду справи не виявлено.

Згідно з листом Військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2022р. №350/172/1/1920/нс за функціональним призначенням Військова частина НОМЕР_3 не веде бойових (воєнних) дій, не входить до складу Угрупування обєднаних сил, що знаходиться в оперативному підпорядкуванні Повітряних Сил Збройних Сил України та виконує бойові завдання з вогневого ураження повітряних цілей.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 15.06.2023р. №350/172/1/1947/нс у період 24.02.2022р.-31.12.2022р. Військовій частині НОМЕР_3 встановлювались бойові завдання щодо протиповітряного прикриття об`єктів шляхом ураження повітряних цілей противника, бойових завдань щодо виявлення повітряних цілей противника Військовій частині НОМЕР_3 не доводилось через невластивість таких завдань функціональному призначенню Військової частини НОМЕР_3 .

Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 11.07.2023р. №350/172/1/371/нс Командувач повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 28.02.2022р. отримує додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі - 30.000,00грн.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 19.07.2023р. №66 командир Військової частини НОМЕР_3 з 28.02.2022р. отримує додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі - 30.000,00грн.

На вимогу суду відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_3 надані письмові пояснення, згідно з якими за Положенням про 302 ракетний зенітний полк (затверджено наказом командувача повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.03.2021р. №29ад/дск) склад військової частини включає, зокрема, зенітні ракетні дивізіони, основні підрозділи та підрозділи забезпечення; до завдань військової частини віднесено прикриття об`єктів, прикриття напрямів дій повітряного противника; відновлення порушеної системи вогню; військова частина виконувала бойові завдання з ураження повітряних цілей; згідно з Керівництвом зенітних ракетних військ протиповітряної оборони зенітний ракетний дивізіон є тактико-вогневим підрозділом зенітних ракетних військ і виконує завдання зенітного ракетного полку; виконання бойових завдань з виявлення повітряних цілей противника покладено на радіо-технічні війська; протягом періоду 07.03.2022р.-31.12.2022р. військова частина не отримувала бойових завдань з виявлення повітряних цілей противника; виконання бойових завдань з ураження повітряних цілей противника забезпечується бойовою обслугою, склад якої щоденно визначається наказом командира військової частини, у режимі «Готовність №1».

Ведення журналу бойових дій передбачено наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020р. №363.

Згідно з Інструкцією з ведення Історичного формуляра, Історичної довідки та Журналу бойових дій (затверджена наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020р. №363; далі за текстом Інструкція №363) журнал бойових дій звітно-інформаційний документ, що входить до складу бойових документів, в якому відображається підготовка і хід бойових дій.

Пунктом 1 Розділу IV Інструкції №363 передбачено, що журнал бойових дій ведеться, зокрема, у військових частинах з моменту отримання наказу (директиви) про залучення до ведення бойових дій до моменту завершення виконання завдань у районі бойових дій.

За змістом п.2 Розділу IV Інструкції №363 ведення журналу бойових дій здійснюється у довільній формі на підставі оперативних документів, бойових наказів, розпоряджень, зведень, бойових донесень тощо, а також усних розпоряджень старших начальників і командирів.

Відповідно до п.4 Розділу IV Інструкції №363 обов`язковими складовими журналу бойових дій є: дата запису; загальна обстановка перед початком операції (бою); бойовий склад та угрупування своїх військ та військ противника; співвідношення сил та засобів; коротке викладення завдання військовій частині (підрозділу); рішення командира та бойові завдання, поставлені підпорядкованим частинам (підрозділам); уточнені рішення та розпорядження, які віддавались командирами (начальниками) чи були отримані від старших начальників; дані про захоплення полонених та трофеї; втрати своїх військ і противника; можливі висновки та пропозиції щодо тактики застосування військ (сил).

Отже, за первісним призначенням журнал ведення бойових дій є офіційним письмовим документом про дії військової частини або підрозділу військової частини, а не конкретного військовослужбовця, що між тим з огляду на приписи постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 не створює жодних заборон чи перепон для відображення у згаданому документі детальної інформації про особисту та безпосередню участь кожного військовослужбовця з особового складу підрозділу у виконанні доведеного встановленим порядком бойового наказу (бойового розпорядження) стосовно задіяння у протиповітряному бою такої зброї як зенітний ракетний комплекс.

Судом з`ясовано, що у спірних правовідносинах Журнал бойових дій у 1 зенітному ракетному дивізіоні як у структурному підрозділі Військової частини НОМЕР_3 вівся, за поданими до справи копіями документів із грифом «ДСК» (оглянутих та досліджених у судовому засіданні і повернутих без долучення до матеріалів справи) містить інформацію про випадки вогневого ураження повітряних цілей противника (30.03.2022р., 23.08.2022р., 05.12.2022р., 16.12.2022р., 20.12.2022р., 28.12.2022р.) та пуски ракет зенітного ракетного комплексу, результатах яких неможливий до оцінки (09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р.).

Додатково ці обставини підтверджені довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 20.07.2023р. №1269.

На вимогу суду відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_3 надано до суду витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 24.12.2021р. №135/дск про призначення на бойове чергування бойових обслуг 302 зенітного ракетного полку на 2022р.

Даний наказ застосовувався в організації служби у 1 зенітному ракетному дивізіоні Військової частини НОМЕР_3 до 26.11.2022р., передбачає віднесення посади заявника до складу чергової бойової обслуги та чергової зміни зенітного ракетного дивізіону.

Допитаний у судовому засіданні якості свідка - ОСОБА_2 (1 заступник командира Військової частини НОМЕР_3 - начальник штабу) пояснив, що до фізичної експлуатації зенітного ракетного комплексу з перелічених у цьому наказі посад не причетні: номер стартової обслуги, номер обслуги ЗУ (ЗКУ, ДШК), навідник ЗУ (ЗКУ, ДШК), стрілець-зенітник, але військовослужбовці за цими посадами забезпечують необхідні умови для безпечного функціонування зенітного ракетного комплексу як колективної одиниці зброї підрозділу Зенітних ракетних військ.

Також даний свідок пояснив, що за усним наказом командира Військової частини НОМЕР_3 до 26.11.2022р. організація служби зенітного ракетного дивізіону здійснювалась за правилами наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 24.12.2021р. №135/дск, а з 26.11.2022р. - за окремими письмовими наказами командира Військової частини НОМЕР_3 .

На вимогу суду відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_3 надані копії наказів командира Військової частини НОМЕР_3 з приводу щоденного призначення на чергування повної бойової обслуги (із грифом «ДСК», які після огляду та дослідження у судовому засіданні повернуті) за період 26.11.2022р.-31.12.2022р., з яких слідує, що саме наказами командира Військової частини НОМЕР_3 визначався конкретний склад за посадами та прізвищами військовослужбовців із повної бойової обслуги, зокрема, 3021 зенітного ракетного дивізіону.

З наведених документів випливає, що заявник за посадою відповідно до рішень командира Військової частини НОМЕР_3 об`єктивно був не здатен входити до складу бойової обслуги зенітного ракетного комплексу.

Суд вважає, що у цій частині будь-які інші усні чи письмові вказівки командирів (начальників) (у тому числі і 1 зенітного ракетного дивізіону), нижчих від командира Військової частини НОМЕР_3 об`єктивно не здатні змінити владних управлінських велінь командира Військової частини НОМЕР_3 та призвести до виникнення легальних юридичних наслідків.

Доказів використання заявником закріпленого за ним у якості зброї переносного зенітного ракетного комплексу у спосіб здійснення пострілу із виходом ракети, доказів особистого виявлення заявником повітряних цілей ворога, доказів відбиття заявником нападу на місце дислокації 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 учасниками спору до матеріалів справи не подано.

У ході розгляду справи позивач визнав відсутність таких подій.

На вимогу суду відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_3 надані копії рапортів командира 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 з питання призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період 07.03.2022р.-31.12.2022р., а саме: від 10.04.2022р. за період 07.03.2022р.-31.03.2022р. на особовий склад у кількості 50 військовослужбовців, від 10.05.2022р. за період 26.03.2022р.-30.04.2022р. на особовий склад у кількості 63 військовослужбовців, від 10.06.2023р. за період 01.01.2022р.р.-31.05.2022р. на особовий склад у кількості 80 військовослужбовців, від 10.07.2022р. за період 01.06.2022р.-30.06.2022р. на особовий склад у кількості 80 військовослужбовців, 04.09.2022р. за період 01.08.2022р.-31.08.2022р. на особовий склад у кількості 119 військовослужбовців, від 02.10.2022р. за період 01.09.2022р.-30.09.2022р. на особовий склад у кількості 123 військовослужбовця, від 02.11.2022р. за період 01.10.2022р.-31.10.2022р. на особовий склад у кількості 143 військовослужбовця, від 17.12.2022р. за період 01.11.2022р.-30.11.2022р. на особовий склад у кількості 147 військовослужбовців, від 05.01.2023р. за період 01.12.2022р.-31.12.2022р. на особовий склад у кількості 148 військовослужбовців.

Жоден із перелічених рапортів не містить щонайменшої інформації з приводу особистої та безпосередньої участі кожного окремого військовослужбовця у бойових діях з вогневого ураження повітряних цілей противника.

У порядку ч.1 ст.78 КАС України відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_3 визнані ті обставини, що указані в перелічених рапортах командира 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 бойові накази та бойові розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 існують у дійсності, поглинають увесь проміжок часу 07.03.2022р.-31.12.2022р., стосуються виконання бойових завдань саме із здійснення зенітного ракетного прикриття об`єктів, територій, населених пунктів.

Відносно перелічених рапортів командира 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 командиром Військової частини НОМЕР_3 були прийняті рішення у формі письмової резолюції наступного змісту: «В наказ встановленим порядком після розгляду комісією», «Розглянути на засіданні комісії».

У ході розгляду справи з`ясовано, що комісія щодо визначення порядку виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 додаткової винагороди на період дії воєнного стану Військовій частині НОМЕР_3 була створена наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 31.03.2022р. №18.

Результати розгляду комісією рапортів командира 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 з питання призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період часу 07.03.2022р.-31.12.2022р., оформлені протоколами від 28.12.2022р. №2 та 24.01.2023р. №3, згідно з якими не вбачається прийняття за цими рапортами жодного рішення.

Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу оплати часу військової служби 07.03.2022р.-31.12.2022р. не у повному обсязі за рахунок непроведення платежів з додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Збройних Сил України винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.).

Так, згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. та до 100.000,00грн.

Так, у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30.000,00грн. щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди.

Також у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30.000,00грн. і до 100.000,00грн. є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії на території ведення бойових дій (далі за текстом - Заходи); 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

Отже, у цілях виплати підвищеної до 100.000,00грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 усі військовослужбовці були розмежовані законодавцем на дві категорії, а саме: 1) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у бойових діях; 2) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій.

За одночасної відповідності усім переліченим кваліфікаційним умовам військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях чи ОСОБА_3 на території ведення бойових дій.

За змістом п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 додаткова винагорода у фіксованому розмірі є фактично платежем за специфічні умови проходження особою публічної (військової) служби (виконання громадянином обов`язків публічного службовця за відповідною штатною посадою під час дії правового режиму воєнного стану), а додаткова винагорода у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі є фактично платежем за особистий ризик, пов`язаний із безпосередньою участю громадянина України відповідної категорії у бойових діях або за безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій.

У розумінні ст.1 Закону України від 06.12.1991р. №1932-ХІІ «Про оборону України» бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно до ст.3 Закону України від 06.12.1991р. №1934-ХІІ «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Звідси слідує, що особливості ведення бойових дій та специфіка здійснення Заходів знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із конкретним видом Збройних Сил України, конкретним родом сил Збройних Сил України, функціональним призначенням конкретної військової частини Збройних Сил України.

Норми постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 не містять ані визначення переліку чи змісту бойових дій, ані визначення переліку чи змісту Заходів.

Пунктом 21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Відповідного положення відносно виплати додаткової винагороди, підвищеної до 100.000,00грн. норми постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 не містять.

Однак, дана обставина не може бути визнана перешкодою для конкретизації компетентним суб`єктом права у межах власної управлінської компетенції переліку та змісту як бойових дій, так і Заходів.

Відносно військовослужбовців Збройних Сил України така конкретизація відбулась у спосіб видання Міністром оборони України телеграми від 25.03.2022р. №248/1298 та Окремого доручення від 23.06.2022р. №912/з/29.

З огляду на викладене доводи представника позивача про відсутність у Міністра оборони України визначати умови для виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 суд визнає юридично неспроможними, так як підстава для призначення цього платежу була визначена рішенням нормативного характеру Уряду України, а Міністром оборони України у межах власної компетенції цілком правомірно було деталізовано зміст бойових дій та Заходів.

Із змісту п.1 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 випливає, що відносно Військової частини НОМЕР_3 як військової частини Зенітних Ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України правова категорія «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії» може бути застосована окрема позиція про виконання бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій, котра змістовно поглинає іншу окрему позицію про виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. і поза межами районів ведення бойових дій).

Із змісту п.1 Окремого доручення від 23.06.2022р. №912/з/29 випливає, що відносно Військової частини НОМЕР_3 як військової частини Зенітних Ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України правова категорія «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії» може бути застосована окрема позиція про виконання бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій, котра змістовно поглинає як іншу окрему позицію про виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, так і іншу окрему позицію про виконання бойових завдань у районах проведення бойових дій з виявлення повітряних цілей.

За змістом телеграми Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 04.07.2022р. №350/1/329/пс виконання завдань з охорони та оборони військових об`єктів у районі ведення бойових дій; перебування на військових об`єктах, по яких здійснювалось вогневе ураження противником; невиконання особисто та безпосередньо бойових завдань у складі військової частини, яка веде бойові дії, не є підставою для виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі.

Стосовно такого критерія як входження Військової частини НОМЕР_3 до складу згаданих у телеграмі Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 та у Окремому дорученні від 23.06.2022р. №912/з/29 угрупувань, суд зазначає, що представник третьої особи, Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ) усно у судових засіданнях повідомляв суду про те, що ані Командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), ані Військовою частиною НОМЕР_2 не отримувалось копій наказів (розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника Генерального штабу Збройних Сил України) про включення Військової частини НОМЕР_3 з 24.02.2022р. до складу будь-яких угрупувань, що було б неможливими у разі фізичного існування означених документів.

На вимогу суду Військовою частиною НОМЕР_2 (у підпорядкуванні якої перебуває Військова частина НОМЕР_3 ) було надано довідку про те, що Військова частина НОМЕР_3 не входить до складу Угрупування об`єднаних сил.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2 (1 заступник командира Військової частини НОМЕР_3 - начальник штабу) пояснив, що: не отримував копій наказів (розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника Генерального штабу Збройних Сил України) про включення Військової частини НОМЕР_3 з 24.02.2022р. у будь-які окремі угрупування, що було б неможливими у разі фізичного існування означених документів; Військова частина НОМЕР_3 входить до угрупування Повітряних Сил Збройних сил України на підставі Тимчасового бойового статуту Зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України (тобто структурно), а не на підставі окремого наказу (розпорядження) Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника Генерального штабу Збройних Сил України).

За відсутності обєктивних даних про протилежне та за відсутності ознак існування ризику надання цим свідком неправдивих показів, некомпетентності чи нещирості свідка суд у межах даної справи виходить із непідтвердженності обставин входження Військової частини НОМЕР_3 до складу угрупувань, згаданих у телеграмі Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 та в Окремому дорученні Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29.

У ході розгляду справи судом достеменно установлено, що Військова частина НОМЕР_3 не отримувала бойових наказів чи бойових розпоряджень саме на проведення бойової роботи з виявлення повітряних цілей противника як окремого та самостійного бойового завдання, а не невід`ємного складового етапу протиповітряного бою з вогневого ураження повітряних цілей противника.

Ця обставина підтверджена довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 15.06.2023р. від 15.06.2023р. №350/172/1/1947/нс.

Судом з пояснень допитаного у якості свідка командира 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_4 з`ясовано, що у практиці функціонування Зенітних Ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України застосовується Тимчасовий бойовий статут Зенітних Ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України, примірник якого був знищений у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, яка набула повномасштабного характеру - 24.02.2022р.

Окрім того, судом з пояснень допитаного у якості свідка командира 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_4 та представника відповідача з`ясовано, що у практиці функціонування Зенітних Ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України застосовується Керівництво Зенітним Ракетним військам Протиповітряної оборони (затверджене наказом Головнокомандувача військ протиповітряної оборони Міністерства оборони Союзу радянських Соціалістичних Республік від 24.03.1987р. №047; далі за текстом - Керівництво).

За змістом п.п.33-36 та 42-46 Керівництва посада стрільця - зенітника не входить до складу бойової обслуги зенітного ракетного комплексу.

З пункту 78 Керівництва слідує, що зміст бойових дій зенітного ракетного дивізіону з ураження повітряного противника складається з: пошуку, виявлення, захвату цілі; включення ракет; визначення державної належності цілі; обстрілу цілі; оцінки результатів обстрілу цілі.

Таким чином, судом з`ясовано, що виконання військовослужбовцями підрозділів та частин особового складу Зенітних ракетних військ завдань за функціональним призначенням цього роду військ може бути розмежовано на: 1) виконання бойових завдань з ураження повітряних цілей; 2) вжиття заходів з створення умов, необхідних виконання бойових завдань з ураження повітряних цілей; 3) охорону та оборону об`єктів, одиниць ракетної зброї, технічних засобів тощо підрозділів та частин Ракетних зенітних військ.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2 (1 заступник командира Військової частини НОМЕР_3 начальник штабу) пояснив, що: до фізичної експлуатації зенітного ракетного комплексу з посад, перелічених у наказі командира Військової частини НОМЕР_3 від 24.12.2021р. №135/дск, не причетні: номер стартової обслуги, номер обслуги ЗУ (ЗКУ, ДШК), навідник ЗУ (ЗКУ, ДШК), стрілець-зенітник, але військовослужбовці за цими посадами забезпечують необхідні умови для безпечного функціонування зенітного ракетного комплексу як колективної одиниці зброї підрозділу зенітних ракетних військ; усі видані відносно 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 бойові розпорядження мали однаковий зміст - здійснення зенітного ракетного прикриття об`єктів; виявлення повітряної ціли противника є складовою роботи зенітного ракетного дивізіону з вогневого ураження повітряної цілі, а не окремим самостійним бойовим завданням чи окремою самостійною бойовою дією; вогневе ураження та бойовий пуск ракет зенітного ракетного комплексу є тотожними категоріями; повна бойова обслуга особовий склад зенітного ракетного дивізіону, який залучається до бойової роботи; скорочена бойова обслуга та чергова бойова обслуга є тотожними категоріями; окремих бойових розпоряджень на виявлення повітряних цілей Військовою частино НОМЕР_3 не отримувалось; стан «готовність №1» є підготовкою до виконання бойового завдання з вогневого ураження повітряної цілі противника, а не окремою самостійною бойовою дією; маневрена вогнева група (як тимчасовий зведений підрозділ) Зенітних ракетних військ та зенітний ракетний дивізіон є різними підрозділами військової частини; виконання завдання з суто виявлення повітряних цілей противника функціонально притаманне радіотехнічним військам Повітряних Сил Збройних Сил України.

З огляду на викладені вище міркування та неупереджене джерело отримання доказів, застосоване текстуальне розмежування окремих позицій бойових дій та хронологію уточнення переліку бойових дій, що згадані у телеграмі Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 та в Окремому дорученні Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29, категорії «ураження повітряних цілей» та «виявлення повітряних цілей» слід тлумачити або у якості виконання у повному обсязі окремих та самостійних функціональних завдань підрозділами та частинами Зенітних ракетних військ та Радіотехнічних військ відповідно, або у якості окремих етапів протиповітряного бою зенітного ракетного дивізіону, але не у якості окремих та самостійних бойових завдань.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що орієнтовно до вересня 2022р. обіймав посаду офіцера наведення; з вересня 2022р. посідає посаду начальника відділення радіолокаційної розвідки радіотехнічної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону; протягом періоду 07.03.2022р.-31.12.2022р. проходив військову службу у тому ж самому місці дислокації, що і позивач; візуально спостерігав фізичне знаходження позивача за місцем дислокації підрозділу; не є ані безпосереднім, ані прямим командиром заявника по службі; з обов`язками стрільця-зенітника не обізнаний; ознаки знаходження стрільця-зенітника у режимі бойового чергування чітко та достовірно повідомити не може.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що начальника відділення; протягом періоду 07.03.2022р.-31.12.2022р. проходив військову службу у тому ж самому місці дислокації, що і позивач; візуально спостерігав фізичне знаходження позивача за місцем дислокації підрозділу; не є ані безпосереднім, ані прямим командиром заявника по службі; з обов`язками стрільця-зенітника не обізнаний; ознаки знаходження стрільця-зенітника у режимі бойового чергування чітко та достовірно повідомити не може.

Допитаний якості свідка командир 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_4 пояснив, що у практиці функціонування Зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України використовуються поняття «повна бойова обслуга» та «скорочена бойова обслуга»; він подає по команді висхідні дані для підготовки наказів з приводу складу обслуги; позивач включався до складу маневреної вогневої групи як тимчасового зведеного підрозділу Військової частини НОМЕР_3 ; наземних нападів на місця дислокації 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 протягом 07.03.2022р.-31.12.2022р. не було; випадків використання позивачем закріпленого за ним переносного зенітного ракетного комплексу у цей період часу не було; рапорти про призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі складались на увесь наявний особовий склав 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 ; протягом 07.03.2022р.-31.12.2022р. режим «Готовність №1» за власною ініціативою не оголошувався; пошук та виявлення повітряних цілей здійснюється або візуальним способом або після отримання цілевказування радіолокаційної інформації.

З приводу пояснень даних осіб суд змушений констатувати, що спір фактично склався з приводу обставин належності виконання конкретним військовослужбовцем функцій стрільця-зенітника з охорони та оборони місця дислокації підрозділу зенітних ракетних військ (зенітного ракетного комплексу) до змісту бойової дії зенітного ракетного дивізіону з вогневого ураження повітряної цілі противника або до змісту заходів із забезпечення виконання бойової дії зенітним ракетним дивізіоном з вогневого ураження повітряної цілі противника.

Заслухавши пояснення перелічених свідків, суд не знаходить підстав для визнання юридично правильними та документально обгрунтованими тверджень цих осіб про те, що виконання бойового завдання зенітним ракетним дивізіоном здійснюється виключно із залученням усього особового складу названого підрозділу, бо таке твердження не доведено документально, а є по суті правовою позицією цих осіб у власних справах з аналогічним предметом власних позовів (справи №520/4816/23, №520/4815/23, №520/10771/22).

Окрім того, з огляду на визначений п.78 Керівництва зміст бойових дій зенітного ракетного дивізіону з ураження повітряного противника та приписи телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 і Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29, де співвідносно з функціональним призначенням Військової частини НОМЕР_3 та фактичними обставинами спірних правовідносинах підвищена до розмірі 100.000,00грн. додаткова грошова винагорода підлягає виплаті саме за вогневе ураження повітряних цілей, суд не знаходить підстав для висновку про об`єктивну здатність заявника бути причетним до виконання саме цього бойового завдання.

Суд наголошує, що згідно з п.1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29 (далі за текстом - Окреме доручення №912/з/29) під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: - бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; - бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони Держави; - бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; - бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; - завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях, тимчасового окупованих (захоплених) противником; - бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; - бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); - виконання бойових завдань з ураження повітряних цілей; - виконання бойових завдань у районах проведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; - здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконання зльоту; - виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

З наведеного переліку бойових дій випливає, що за загальним правилом найнебезпечніші і найтяжчі умови несення військової служби в умовах запровадженого з 24.02.2022р. правового режиму воєнного стану припадають на випадок захисту Батьківщини військовослужбовцем стрілецького підрозділу, відносно якого кваліфікуючими умовами визначено знаходження на лінії бойового зіткнення, тобто безпосередня участь у вогневих сутичках з ворогом або знаходження під вогнем ворога.

З огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права, невід`ємним елементом якого є справедливість, суд доходить до переконання про те, що виплата винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі іншим категоріям військовослужбовців має відповідати саме означеному критерію.

Згідно з п.3 Окремого доручення №912/з/29 райони ведення бойових дій підлягають визначенню рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України; склад діючих угрупувань Сил оборони держави підлягає визначенню як рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, так і рішеннями начальника Генерального штабу Збройних Сил України; інші райони ведення бойових дій (у тому числі повітряного простору), в яких здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення підлягають визначенню за рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Також згідно з п.3 Окремого доручення №912/з/29 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії повинно відбуватись на підставі: - бойового наказу (бойового розпорядження); - журналу бойових дій, журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення, постовою відомості; - рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом п.5 Окремого доручення №912/з/29 було продубльовано та конкретизовано припис постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям особового складу військової частини на підставі наказів командирів військових частин із відображенням у тексті такого наказу бойового наказу (бойового розпорядження).

Відповідно до п.6 Окремого доручення №912/з/29 фізичне складання (існування) рапорту командира відповідного підрозділу з питання призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 поряд із існуванням згаданих у п.3 Окремого доручення №912/з/29 документів є передумовою для прийняття наказу командира військової частини про призначення, обчислення, виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Отже, у спірний період часу виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 була передбачена в обов`язковому фіксованому розмірі 30.000,00грн. у межах кожного календарного місяця за кожен календарний день обіймання військової посади (тобто із розрахунку 30 днів у календарному місяці розмір денної фіксованої виплати складає - 1.000,00грн. до утримання податків (зборів), а із розрахунку 31 день у календарному місці розмір денної фіксованої виплати складає - 967,74грн. до утримання податків (зборів)).

Натомість, виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі понад 30.000,00грн. до 100.000,00грн. (тобто до 70.000,00грн.) була передбачена у разі особистого вчинення кожним конкретним військовослужбовцем протягом доби (календарного дня) будь-якого діяння з кола, окреслених у п.1 Окремого доручення №912/з/29 (тобто із розрахунку 30 днів у календарному місці розмір денної підвищеної виплати складає - 2.333,33грн. до утримання податків (зборів), а із розрахунку 31 день у календарному місці розмір денної підвищеної виплати складає - 2.258,06грн. до утримання податків (зборів)).

Розв`язуючи даний спір, суд підкреслює усвідомлення змісту ст.3 Конституції України (де указано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю), змісту ст.17 Конституції України (відповідно до якої держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей), змісту ст.65 Конституції України (згідно з якою захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України), усі ризики для життя та здоров`я людини, спричинені безпосереднім та особистим виконанням громадянином завдання із захисту суверенітету України та територіальної цілісності України.

При цьому, суд вважає, що за правовою природою, характером та змістом вимога військовослужбовця про виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у бажаному розмірі (як фіксованому, так і підвищеному) одночасно означає і не сформульоване текстуально, але існуюче у реальності звинувачення відповідної компетентної військової посадової особи (командира, начальника) у неправильному обліку часу військової служби, у неправильній кваліфікації умов несення військової служби, у неправильному визначенні розміру додаткової винагороди.

Суд підкреслює власне усвідомлення та усвідомлення кожним громадянином України значущості внеску кожного військовослужбовця у захист та оборону Батьківщини у період з 24.02.2022р., але за волею законодавця додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі підлягає виплаті не за виконання завдань повсякденної військової служби.

Згідно з п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Оскільки усупереч ч.2 ст.77, ч.3 ст.79, ч.4 ст.162 КАС України відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_3 не подано до суду ані наказів командира Військової частини НОМЕР_3 про призначення за період 07.03.2022р.-31.12.2022р. за рапортами командира 1 ракетного зенітного дивізіону НОМЕР_4 ракетного полку додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 підвищеної до 100.000,00грн., ані наказів командира Військової частини НОМЕР_3 про відмову у призначенні означеного платежу, ані будь-яких обєктивних даних про прийняття командиром Військової частини НОМЕР_3 за цими рапортами власного остаточного управлінського рішення фінансового характеру, то суд вважає, що такий стан реалізації владної управлінської функції слід кваліфікувати у якості бездіяльності.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У силу правових позицій рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 06.04.2022р. №1-р(ІІ)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) з 20.02.2014р. Російською Федерацією була розпочата збройна агресія проти України, котра з 24.02.2022р. набула повномасштабного характеру.

З огляду на ці міркування суд не знаходить правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача - Військової частини НОМЕР_3 в особі командира Військової частини НОМЕР_3 за епізодом вирішення питання з приводу призначення, обчислення, нарахування і виплати заявникові додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 підвищеної до 100.000,00грн. за період 07.03.2022р.-31.12.2022р. до моменту складання комісією щодо визначення порядку виплати військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_3 додаткової винагороди на період дії воєнного стану протоколів від 28.12.2022р. №2 та 24.01.2023р. №3, згідно з якими не вбачається прийняття за цими рапортами жодного рішення.

Утім, з моменту настання зазначеної події бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 у спірних правовідносинах набула ознак протиправної.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що оглянутий зміст Журналу бойових дій 1 зенітного ракетного дивізіону 302 зенітного ракетного полку показує на відсутність подій ведення цим підрозділом Зенітних ракетних військ саме бойових дій зенітного ракетного дивізіону у спосіб підтвердженого ураження повітряних цілей противника, окрім: 30.03.2022р., 23.08.2022р., 05.12.2022р., 16.12.2022р., 20.12.2022р., 28.12.2022р. та на події пусків ракет зенітного ракетного комплексу, результат яких неможливий до оцінки (09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р.).

З огляду на зміст показань свідка - ОСОБА_2 (1 заступника командира Військової частини НОМЕР_5 - начальника штабу) суд доходить до переконання про те, що усі ці події (підтверджене вогневе ураження повітряної цілі та непідтверджене вогневе ураження повітряної цілі) слід віднести до позиції - вогневе ураження повітряних цілей противника відносно військовослужбовців з особового складу зенітного ракетного дивізіону, котрі за посадами згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 24.12.2021р. №135/дск до 25.11.2022р. та наказами з аналогічних питань за період 26.11.2022р.-31.12.2022р. входили до складу чергової бойової обслуги (чергових змін) чи повної бойової обслуги 1 зенітного ракетного дивізіону та сил і засобів оборони і охорони 1 зенітного ракетного дивізіону.

Аналогічні за змістом обставини викладені у листі Департаменту соціального забезпечення міністерства оборони України від 26.07.2023р. №423/4552, де указано, що особовому складу Військової частини НОМЕР_3 належить здійснювати виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2023р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за дні фактичного пуску ракет (незалежно від підтверджень ураження повітряної цілі).

Також і у листі Військової частини НОМЕР_2 від 26.07.2023р. №350/172/1/2509/8нс визнані обставини того, що пуски ракет є однією із складових ураження повітряних цілей, оскільки передбачають активну дію підрозділу по знищенню повітряної цілі противника.

З урахуванням викладених вище мотивів суду та наданої обєктивної, неупередженої та достовірної оцінки фактичним обставинам справи із переліку наведених вище календарних дат застосовними до заявника є: 30.03.2022р., 23.08.2022р.; 09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р., коли матеріали справи не містять жодних обєктивних даних про відсутність заявника за місцем дислокації зенітного ракетного дивізіону.

Допитаний у якості свідка - ОСОБА_2 (1 заступник командира Військової частини НОМЕР_5 - начальник штабу) пояснив, що стрілець - зенітник як військовослужбовець сил і засобів оборони і охорони 1 зенітного ракетного дивізіону має відношення до виконання бойового завдання зенітного ракетного комплексу з вогневого ураження повітряних цілей противника і це завдання є виконаним з моменту настання події бойового пуску ракети зенітного ракетного комплексу.

Допитаний у якості свідка командир 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_4 пояснив, що за усними наказами заявник залучався до виконання 1 зенітним ракетним дивізіоном бойового завдання з вогневого ураження повітряних цілей противника охорони і оборони 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 .

Заявником у ході розгляду справи письмового були визнані обставини постійної та безперервної відсутності за місцем дислокації 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 протягом періоду 01.11.2022р.-31.12.2022р.

З наведеного слідує, що попри відсутність належного документального оформлення командиром 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_4 фактів та обставин залучення заявника до виконання 1 зенітним ракетним дивізіоном бойового завдання з вогневого ураження повітряних цілей противника (30.03.2022р., 23.08.2022р.; 09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р.) суду належить визнати за заявником право на отримання за перелічені дні додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі.

Проте, належних та допустимих доказів про безпосередню участь заявника в інші дні з проміжку часу 07.03.2022р.-31.12.2022р. у бойових діях зенітного ракетного дивізіону з вогневого ураження повітряних цілей до матеріалів справи у порядку ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 і ч.3 ст.79 та ч.4 ст.162 КАС України учасники спору до матеріалів справи не подали, а тому суд виходить із відсутності таких доказів.

Суд змушений дійти до переконання про те, що спрямованість та правовий характер додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 здатні призвести до втрати заявником права на отримання означеного платежу у разі існування істотних / вагомих / суттєвих дефектів у письмовому рапорті відповідного командира в частині невідображення із достатньою прийнятністю поза розумним сумнівом обставин особистої участі конкретного військовослужбовця у бойових діях.

Зміст складених у спірних правовідносинах командиром 1 зенітного ракетного дивізіону рапортів додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 підвищеної до 100.000,00грн. явно та очевидно унеможливлює прийняття командиром Військової частини НОМЕР_3 рішення про призначення згаданого платежу, позаяк в кожному із рапортів не указано із достатньою поза розумним сумнівом прийнятністю обставин безпосередньої та особистої участі кожного окремого військовослужбовця у виконанні 1 зенітним ракетним дивізіоном Військової частина НОМЕР_3 бойового завдання з вогневого ураження повітряних цілей противника.

Тому відсутність у матеріалах справи доказів, котрі б підтверджували проходження заявником у період 07.03.2022р.-31.12.2023р. (окрім, 30.03.2022р., 23.08.2022р.; 09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р.) з огляду на встановлену у ході розгляду справи специфіку використання зенітного ракетного комплексу як колективної зброї підрозділу Зенітних ракетних військ Повітряних Сил) щоденної військової служби в умовах, які зумовлюють набуття права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі, змушує суд до залишення позову без задоволення за винятком календарних дат - 30.03.2022р., 23.08.2022р.; 09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р., відносно яких праву заявника належить надати захист у спосіб, сформульований у резолютивній частині даного судового акту.

При цьому, суд повторює, що за загальним правилом найнебезпечніші і найтяжчі умови несення військової служби припадають на випадок захисту Батьківщини військовослужбовцем стрілецького підрозділу, відносно якого кваліфікуючими умовами для виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі визначено знаходження на лінії бойового зіткнення, тобто безпосередня участь у вогневих сутичках з ворогом або знаходження під вогнем ворога.

З огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права, невід`ємним елементом якого є справедливість, суд доходить до переконання про те, що виплата винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі іншим категоріям військовослужбовців має відповідати саме означеному критерію.

Стосовно доводів заявника про довідку Військової частини НОМЕР_3 від 18.05.2023р. №828 суд зазначає, що даний документ може опосередковано підтверджувати участь заявника у Заходах, але виключно у поєднані з іншими об`єктивними даними, котрі беззаперечно та неспростовно підтверджують проходження військової служби у визначених постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 умовах для набуття права на отримання додаткової винагороди у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі.

Оскільки таких даних відносно заявника судом у ході розгляду справи не виявлено, то сама лише обставина існування згаданої довідки не зумовлює набуття заявником права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі.

З моменту складання Комісією щодо визначення порядку виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 додаткової винагороди на період дії воєнного стану протоколів від 28.12.2022р. №2 та 24.01.2023р. №3, згідно з якими не вбачається прийняття за рапортами командира 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 в частині позивача жодного рішення бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 з приводу призначення заявникові за період 07.03.2022р.-31.12.2022р. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі в особі командира Військової частини НОМЕР_3 слід кваліфікувати у якості протиправної в частині указаних у резолютивній частині даного судового акту календарних дат.

Разом із тим, оскільки у силу нездоланних дефектів оформлення командиром 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 звітних облікових документів про здійснені протягом 07.03.2022р.-31.12.2022р. бойові дії зенітного ракетного дивізіону без відображення особистої та безпосередньої участі кожного окремого військовослужбовця у виконанні бойового завдання з зенітного прикриття об`єктів, територій, населених пунктів в частині вогневого ураження повітряних цілей противника, а також у силу невідображення обставин безпосередньої та особистої участі кожного конкретного військовослужбовця у виконанні згаданого бойового завдання у рапорті на призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі відсутні інші джерела здобуття об`єктивних даних про безпосередню участь заявника у виконанні згаданого бойового завдання, то суд доходить до переконання про відсутність у заявника у контексті спірних правовідносин порушеного права на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі (окрім підтверджених оглянутими у ході розгляду справи матеріалами стосовно виконання 1 зенітним ракетним дивізіоном Військової частини НОМЕР_3 бойового завдання з вогневого ураження повітряних цілей противника - 30.03.2022р., 23.08.2022р.; 09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р. та про нездатність відновлення цього права у спосіб формального спонукання суб`єкта владних повноважень до вирішення по суті складених у тому числі і відносно заявника відповідних рапортів командира 1 зенітного ракетного дивізіону 302 зенітного ракетного полку.

За визначенням п.6 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження, а за змістом п.7 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Як то указано у ч.1 ст.47 Бюджетного кодексу України, відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

За правовою суттю діяння з приводу невиконання субєктом владних повноважень покладеного законом обов`язку з повної оплати праці публічного службовця (у межах даного спору - військовослужбовця Збройних Сил України) підлягає кваліфікації у якості бездіяльності, зумовлює виникнення боргу минулих періодів, потребує видання наказу про призначення виплати (у межах даного спору - додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168), ініціювання процедури внесення змін до кошторису бюджетної установи та отримання додаткових асигнувань.

Протилежне тлумачення змісту перелічених норм права явно та очевидно є неправильним, позаяк призводить до абсолютної неможливості виконання субєктом владних повноважень розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, зокрема, як вимог ст.235 Кодексу законів про працю України в частині оплати часу вимушеного прогулу через незаконне звільнення, так і вимог ст.24 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР «Про оплату праці», ст.115 Кодексу законів про працю України в частині виплати боргу з винагороди за працю/службу за хронологічно попередні проміжки часу, позаяк такі нездійснені своєчасно витрати минулих періодів взагалі не відображаються у складі відомостей кошторису бюджетної установи.

Стосовно вимоги про документальне оформлення безпосередньої участі заявника у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії шляхом видання бойових наказів (бойових розпоряджень), журналів бойових дій або журналів ведення оперативної обстановки або бойових донесень або постових відомостей, рапортів (донесень) про участь у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань суд зазначає, що, по-перше, у контексті отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі такий спосіб захисту права (інтересу) не є належним, дієвим та ефективним, по-друге, дефекти/вади/недоліки в документальному оформленні командиром 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 фактів та обставин безпосередньої та особистої участі кожного окремого військовослужбовця у бойових діях (виконанні бойових завдань), а по-третє, обсяг зясованих судом обєктивних даних унеможливлюють застосування у даному конкретному випадку такого способу захисту відносно заявника.

Стосовно розподілу судових витрат в частині 11.500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що правила згаданого розподілу унормовані, насамперед, приписами ст.ст.132-143 КАС України.

Так, згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії співмірності, пропорційності, обгрунтованості, вимушеності, розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката сформульовані законодавцем у положеннях ч.5 ст.134 та ч.9 ст.139 КАС України.

Тому, з огляду на приписи ст.8 Конституції України, п.9 ч.3 ст.2, ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України, на зміст складових елементів верховенства права та на неприпустимість зловживання правами суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони (у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи); 5) пов`язаністю витрат з розглядом справи (тобто об"єктивною і неминучою вимушеністю); 6) обгрунтованістю розміру витрат та пропорційністю розміру витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін (у тому числі чи міг результат вирішення справи вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес); 7) поведінкою сторони під час розгляду справи; 8) причиною виникнення спору; 9) результатом розв`язання спору; 10) висловленою з даного приводу правовою позицією відповідача.

При цьому, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги, що у силу правового висновку додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022р. у справі №910/12876/19: 1) Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно); 2) При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Також у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 22.06.2022р. у справі №380/3142/20: 1) в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором; 2) розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо; 3) Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат; 4) у силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою; 5) Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг; 6) при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Окрім того, за правовими висновками постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 (адміністративне провадження №К/9901/365/19): 1) документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, але суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо; 2) Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим; 3) При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 4) Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Звідси слідує, що у силу п.9 ч.3 ст.2 та ч.5 ст.242 КАС України досягнення між учасниками суспільних відносин згоди з приводу будь-якого (у тому числі і фіксованого) розміру гонорару адвоката за представництво інтересів у суді або досягнення домовленості з приводу обчислення розміру гонорару за іншими складовими не призводить до безумовного правового наслідку у вигляді обтяження відповідача обов`язком відшкодування повної суми цього гонорару поза межами критеріїв ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України.

Таке тлумачення змісту наведених норм права повністю корелюється із правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката заявником було надано: договір про надання правової допомоги від 23.12.2023р. №23/12-10, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 23.12.2023р. №23/12-10, свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльністю серії ЗП №003009, ордер серії АР від 04.01.2023р., акт виконаних робіт від 11.04.2023р. на суму 4.500,00грн., опис наданих послуг від 11.04.2023р., акт виконаних робіт від 14.07.2023р. на суму 7.000,00грн., опис наданих послуг від 14.07.2023р.

Вирішуючи питання співмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зважає, що даний спір є складним, позаяк причина виникнення спору, предмет спору, обсяг предмету доказування об`єктивно вимагали вжиття суттєвих додаткових інтелектуальних та фізичних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності та вивчення змісту належних норм права, але усі ці завдання були виконані не стороною позивача, а судом у ході розгляду справи за власною ініціативою у порядку ч.4 ст.9 КАС України.

Розгляд справи відбувався у судовому засіданні.

Заявником були заявлені вимоги з приводу визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень стосовно неоформлення документально безпосередньої участі заявника у бойових діях та у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії протягом 07.03.2022р.-31.12.2022р. та вимоги з приводу визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень стосовно невиплати заявникові додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період 07.03.2022р.-31.12.2022р. (що складає 273 календарних днів).

Загальний розмір заявлених заявником витрат на професійну правничу допомогу адвоката складає - 11.500,00грн.

Проте, обчислені в описі від 14.07.2023р. показники вартості часу очікування представником заявника - адвокатом початку судового засідання та участі представника заявника - адвоката у судовому засіданні є явно та очевидно неспівмірними із засадами розумності, вимушеності та виваженості.

Позов задоволений лише за вимогою про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень стосовно невиплати заявникові додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі та вимогою про зобов`язання провести відповідні платежі виключно за указані у резолютивній частині даного судового акту календарні дати.

За цією вимогою, заявник потенційно міг прагнути до набуття у власність максимально 636.999,09грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за весь період 07.03.2022р.-31.12.2022р. до утримання належних податків і зборів (273 * 2.333,33грн. = 636.999,09грн.) та із обчисленням розміру щоденного платежу виходячи із 30 календарних днів у кожному місяці.

Арифметичний еквівалент грошової суми за задоволеною судом вимогою максимально може дорівнювати 16.333,31грн. до утримання належних податків і зборів (7 * 2.333,33грн. = 16.333,31) та із обчисленням розміру щоденного платежу виходячи із 30 календарних днів у кожному місяці (що складає - 2,56 % із розміру вимог за епізодом про зобов`язання нарахувати та виплатити за період 07.03.2022р.-31.12.2022р. додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі).

У ході розгляду справи самим заявником письмово були визнані обставини відсутності за місцем дислокації 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_3 протягом 01.11.2022р.-31.12.2022р. у зв`язку із включенням до особового складу тимчасового зведеного підрозділу Зенітних ракетних військ мобільної вогневої групи.

Тому співідносно результату вирішення спору на користь заявника підлягає присудженню частина витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 118,24грн.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини.

Розподіл судових витрат має бути проведений відповідно до ст.ст.132-139 КАС України.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню у зв`язку із відсутністю передбачених ст.236 КАС України підстав.

Клопотання Міністерства оборони України з приводу неповної оплати судового збору не підлягає задоволенню у зв`язку із тим, що основною причиною виникнення даного спору є прагнення військовослужбовця до отримання грошового забезпечення у збільшеному розмірі.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Клопотання Військової частини НОМЕР_3 про зупинення провадження у справі - залишити без задоволення.

Клопотання Міністерства оборони України про неповну оплату судового збору - залишити без задоволення.

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 видати накази з приводу призначення ОСОБА_1 додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за 30.03.2022р., 23.08.2022р., 09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р., провівши обчислення, нарахування та виплату додаткової винагороди за 30.03.2022р., 23.08.2022р., 09.04.2022р., 10.04.2022р., 15.04.2022р., 09.09.2022р., 15.10.2022р. у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі з утриманням належних податків і зборів та з урахуванням раніше здійснених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_3 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_7 ) частину витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 118(сто вісімнадцять)грн. 24коп.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України - 03.08.2023р.; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко