Справа № 160/301/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 160/301/23

адміністративне провадження № К/990/24818/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року

у справі № 160/301/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 03 грудня 2022 року № 6928 про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 25 січня 2022 року про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі №160/301/23 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року скасовано.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області №6928від 03.12.2022р. про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2022 року про надання дозволу на імміграцію.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

Так скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права: пункти 9, 14, 16, 17, 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», пунктів 3, 6, 9 та 10 статті 1, статті 5, частини 2 статті 12, частини 1 статті 19, пункту 13 статті 24 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 року № 2469-VІІІ, статті 10 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III, щодо яких відсутній висновок Верховного Суду.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Проаналізувавши оскаржувану постанову, Судом встановлено, що судом апеляційної інстанції норми пунктів 9, 14, 16, 17, 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», пунктів 3, 6, 9 та 10 статті 1, статті 5, частини 2 статті 12, частини 1 статті 19, пункту 13 статті 24 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 року № 2469-VІІІ не застосовувались. Натомість, скаржником не обгрунтовано в касаційній скарзі необхідність застосування вказаних норм, та як на його думку, вказані норми мали застосовуватись судом апеляційної інстанції. Слід зазначити, що цитування певних норм у касаційній скарзі не є належним їх обгрунтуванням, та не свідчить про необхідність у наданні висновку Верховного Суду щодо їх правильного застосування.

Разом з тим, стаття 10 Закону № 2491-III є загальною нормою, яка визначає підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію. При цьому, скаржником не зазначено конкретного пункту даної норми, яка, на його думку, потребує висновку Верховного Суду, та не обґрунтовано вказане належним чином.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків суду.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 160/301/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська