Справа № 160/11742/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо призупинення та невиплати йому надбавки до пенсії за вислугу років непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, з 01.07.2022 року на сина - ОСОБА_2 ;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому надбавки до пенсії за вислугу років непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, з 01.07.2022 року на сина - ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачу як непрацюючому пенсіонеру виплачувалася надбавка на непрацездатного члена сім`ї, а саме - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, починаючи з липня 2022 року виплата такої надбавки припинена. Тому позивач звернувся до відповідача із заявою, на яку листом від 02.08.2022 року повідомлено, що підстави для продовження виплати надбавки на утримання непрацездатного члена сім`ї відсутні, у зв`язку з досягненням утриманцем 18-річного віку. Позивач не погоджується із вказаною відмовою та вважає її протиправною, оскільки ч.6 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Позивач зазначає, що його син ще не досяг 23 років та є студентом денної форми навчання у ОНМедУ, тому є всі підстави для виплати надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
На виконання вимог ухвали суду 17.07.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що приписами ч.6 ст.30 Закону №2262-ХІІ вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років, проте вказаною нормою вони не віднесені до непрацездатних осіб, тобто відсутня друга умова для виплати спірної надбавки. Отже, особи, зазначені у ч.6 ст.30 Закону №2262-ХІІ, дійсно мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Разом з тим, спірні правовідносини не мають відношення до пенсії в разі втрати годувальника. Положення Закону №2262-XII не містять підстав для можливості віднесення до непрацездатних осіб повнолітніх вихованців, учнів, студентів, курсантів, слухачів, стажистів, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах. В даному випадку, син позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою особою та не відноситься до осіб, які стали інвалідами до досягнення 18 років, що виключає наявність підстав для виплати надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї. Зважаючи на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". На підставі зазначеного Закону, позивачу як непрацюючому пенсіонеру була встановлена та виплачувалась надбавка до пенсії на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але з 01.07.2022 року її виплату було припинено.
06.07.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити чи має він право на надбавку та допомогу до пенсії за вислугу років, згідно із ст.ст.16, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області листом від 02.08.2022 року повідомило позивача, що підстави для продовження виплати надбавки на утримання непрацездатного члена сім`ї відсутні, оскільки згідно із п.«а» ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. З 01.07.2022 року виплату надбавки на утримання непрацездатного члена сім`ї ОСОБА_2 припинено у зв`язку з досягненням утриманцем 18-річного віку.
16.03.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати набавки до пенсії за вислугу років непрацюючим пенсіонерам, як такому що має на своєму утриманні сина, який продовжує навчання, до досягнення ним 23 річного віку.
Листом «Про надання інформації» від 23.03.2023 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування вказаної надбавки непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, зокрема службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Даний Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що до пенсії за вислугу років, що призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується, надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім`ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку. За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.
Статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено перелік осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Зокрема, пунктом «а» частини 4 цієї статті, на який посилається відповідач, зазначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Разом з тим, частиною 6 цієї ж статті визначено, що вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.
Отже суд зазначає, що переліченими нормами законодавства визначено, що право на нарахування надбавки до пенсії відповідно до п.«а» ч.1 ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є у непрацюючих пенсіонерів, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Зазначена норма передбачає сукупність таких умов: 1) пенсіонер є непрацюючим; 2) наявність непрацездатних утриманців - членів сім`ї, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. При цьому приписами вказаної норми законодавства визначено не лише наявність непрацездатних утриманців - членів сім`ї, а наявність непрацездатних утриманців - членів сім`ї, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника.
В свою чергу ч.6 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають, зокрема студенти, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах, але не більш як до досягнення ними 23 років.
Враховуючи перелічені вище норми, суд доходить висновку, що позивач має всі підстави для отримання надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно дії відповідача щодо припинення виплати вказаної надбавки є такими, що не відповідають вимогам законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що 11.03.2023 року з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем укладено з адвокатським об`єднанням «Приват юрист» договір про надання правової допомоги №11/03/23-2.
Відповідно до пункту 1.1 предметом договору є надання адвокатським об`єднанням законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх стравах, які пов`язані чи можуть бути пов`язанні із захистом, представництвом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Пунктом 3.1 передбачено, що за послуги, що надаються адвокатським об`єднанням за умовами даного договору, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар, остаточний розмір якого та порядок оплати встановлюється згідно акту приймання-передачі наданих послуг.
У разі дострокового розірвання цього договору з ініціативи клієнта, адвокатське об`єднання не повертає раніше отриманий від клієнта гонорар та компенсовані (відшкодовані) витрати, пов`язані з виконанням цього договору (п.3.2 договору).
Витрати адвокатського об`єднання понесені у зв`язку із виконанням доручень клієнта (поїздки, відрядження, поштові витрати, оплати державного мита та інші витрати) оплачуються клієнтом не пізніше наступного дня згідно виставленого адвокатським об`єднанням рахунку (п.3.3 договору).
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг, адвокатським об`єднанням надано наступні послуги:
- складання та подання до відповідача заяви щодо поновлення виплати надбавки до пенсії на утриманця - 1 год., 750 грн.;
- складання позовної заяви до Дніпропетровського адміністративного окружного суду відносно Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо призупинення та невиплати надбавки до пенсії за вислугу років непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї та відповідно зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснити, починаючи з 01.07.2022 року перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже виплачених коштів 4,5 год., 4 500 грн.
В підтвердження факту оплати наданих адвокатським об`єднанням послуг, позивачем надано квитанцію №1 від 11.03.2023 року про сплату 750 грн. та квитанцію №2 від 05.04.2023 року про сплату 4 500 грн.
Відповідач у відзиві заперечував щодо стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу та зазначив, що ця справа є справою незначної складності і її розгляд здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та враховуючи той факт, що надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення документів для складення позовної заяви, складення позовної заяви не підлягають компенсації (відшкодуванню) як правова допомога відповідно до ст.132 КАС України, відсутні правові підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу.
Згідно із п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З огляду на викладене, та враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що вказані витрати, не є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).
Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 2 000 грн.
В силу з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 073,60 грн. підлягає поверненню позивачу.
Отже, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., що разом складає 3 073,60 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призупинення та невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії за вислугу років непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, з 01.07.2022 року на сина - ОСОБА_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії за вислугу років непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, з 01.07.2022 року на сина - ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма