Справа № 420/10993/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В.,

за участю секретаря судового засідання Нейкової В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Буднік В.Ю.,

перекладачів Отман С.Ф., Нікішов О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за адміністративним позовом (а.с.1-6) громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС), в якому позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС від 18.01.2023 року про відмову в наданні дозволу на іміграцію в Україну їй - ОСОБА_1 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області; - зобов`язати ГУ ДМС повторно розглянути її - ОСОБА_1 , заяву про надання дозволу на іміграцію в Україну з урахуванням висновків викладених у постанові суду.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона на законних підставах знаходилась на території України, оскільки 01.09.2022 року отримала багаторазову візу в Україну строком до 01.03.2023 року. З метою отримання дозволу на імміграцію в Україну 10.02.2023 року вона звернулась до ГУ ДМС із відповідною заявою, за результатом розгляду якої відповідачем прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» - у зв`язку з поданням свідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів.

Вказує, що нею не подавались неправдиві відомості чи підроблені документи, тому вважає прийняте ГУ ДМС рішення протиправним, невмотивованим, та таким, що прийняте не на підставі повної і всебічної перевірки, що зумовлює підстави для його скасування.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано у відповідача докази: належним чином завірені копії рішення ГУ ДМС від 18.01.2023 року №7878 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну та документів, що стали підставою для його прийняття (а.с.75-77).

Ухвалою суду від 24.07.2023 року вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 02.08.2023 року о 11:30 год (а.с.102).

Відповідач до суду подав витребувані судом документи а також відзив на позов (а.с.28-34), в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що 10.02.2023 ОСОБА_2 звернулась до ГУ ДМС із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що чоловік позивачки іммігрант в Україні.

Представник відповідача зазначив, що ГУ ДМС направлено до Управління Служби безпеки України в Одеській області (далі УСБУ в Одеській області) запит від 23.05.2022 щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україні ОСОБА_2 . Листом від 02.12.2022 №65/1/3/4661 УСБУ в Одеській області повідомлено ГУ ДМС, що Управлінням за результатами додаткової перевірки іноземців на підставі ст.10 Закону України «Про імміграцію», УСБУ в Одеській області заперечує стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону громадянам по направленим запитам, у тому числі ОСОБА_2 .

Також представник вказував, що лист УСБУ в Одеській області 02.12.2022 №65/1/3/4661 не викликає у ГУ ДМС сумнівів, тому на його підставі прийнято оскаржуване рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію.

Таким чином, представник відповідача вважає оскаржуване рішення правомірним, яке прийняте відповідно до вимог законодавства.

У судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила, що підтримує позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відсутність дозволу позбавляє її можливості легально реалізовувати права та обов`язки.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві, додатково зазначивши те, що ГУ ДМС невідомо з яких саме причин УСБУ в Одеській області заперечує стосовно надання позивачці дозволу на імміграцію в Україну. При цьому, представник вказував, що у ГУ ДМС відсутні повноваження щодо подання запитів до підрозділів для надання додаткової інформації.

Дослідивши заяви по суті, надані учасниками справи докази, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Сирійської Арабської Республіки, паспорт № НОМЕР_1 (а.с.42-43).

Згідно свідоцтва про шлюб, видане владою Сирійської Арабської Республіки за №1653/1975 (а.с.57-59), 19.09.2021 року Шаріатським судом укладено шлюб між громадянами Сирії: позивачкою, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (паспорт № НОМЕР_2 (а.с.62-64)), якого 18.02.2020 року документовано посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_3 (а.с.23).

ОСОБА_2 отримала разову візу в Україну строком дії з 05.01.2022 до 15.02.2022, на підставі чого перетнула Український кордон 30.01.2022 року з метою возз`єднання сім`ї (а.с.46).

10.02.2022 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ ДМС із заявою щодо надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» (а.с.39-40).

Також 10.02.2022 року ОСОБА_3 подано заяву компетентним органам, згідно якої він не заперечує проти імміграції в Україну його дружини ОСОБА_2 та гарантує фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму встановленого в Україні, в тому числі здійснювати фінансування її проживання, харчування, транспортних, медичних та інших витрат (а.с.65).

За результатом розгляду заяви позивачки начальником ГУ ДМС 18.01.2023 року затверджено висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирії ОСОБА_4 , згідно якого відповіддю Управління СБУ в Одеській області від 02.12.2022 №65/1/3/4661 ОСОБА_2 на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну (ас.96).

На підставі висновку ГУ ДМС прийнято рішення №7878 від 18.01.2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» (а.с.97).

Позивачка, вважаючи, що прийнятим рішенням №7878 від 18.01.2023 порушено її права, звернулась до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини, які виникли між позивачкою, яка є громадянкою Сирійської Арабської Республіки, дружиною громадянина Сирії та іммігранта в Україні, та відповідачем суб`єктом владних повноважень ГУ ДМС, який є територіальним підрозділом ДМСУ.

Згідно з Положенням про Державну міграційну службу України, затверджену постановою КМУ від 20.08.2014 року №360 (далі Положення про ДМСУ №360), ДМСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п.1).

ДМСУ відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8 п.4)

Пунктом 7 Положення встановлено, що ДМСУ здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Спірні правовідносини регламентовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI), Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі Закон №2491-III), Положенням про ДМСУ №360, Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 26.12.2002 №1983 (далі Порядок №1983).

Статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон №3773-VI визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI в редакції від 29.12.2022 року, чинній на час прийняття спірного рішення 20.12.2022 року, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до преамбули Закону №2491-III цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Возз`єднання сім`ї в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України (п.3 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI).

Згідно з ст.4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п.6 ч.1 ст.4 Закону №2491-III).

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком №1983.

Відповідно до абз.5 п.п.2 п.2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції або є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно п.12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у п.12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.10 Закону №2491-III, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абз.2 п.14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п.16 Порядку №1983).

Згідно з п.19 Порядку №1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

Відповідно до п.25 Порядку №1983 рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Таким чином прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

При цьому, Порядком №1983 визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві про надання дозволу на імміграцію та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

В свою чергу рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

В межах спірних правовіносин на виконання Порядку №1983 документи, які були подані позивачкою для отримання дозволу на імміграцію, були перевірені ГУ ДМС, який приймав подані документи, перевіряв їх справжність та відповідність вимогам законодавства, та прийняв оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III.

Судом встановлено, що під час перевірки заяви про надання дозволу на імміграцію позивачки ГУ ДМС звернулось до УСБУ в Одеській області із запитом за вхід. №596нт від 26.05.2022, у якому просило здійснити перевірку щодо наявності або відсутності для отримання дозволу на імміграцію в Україну відносно, в тому числі, позивачки (а.с.82).

02.12.2022 року УСБУ в Одеській області листом №65/1/3/4661 надано відповідь, але не відносно саме ОСОБА_2 , а загальну відповідь на 14 запитів ГУ ДМС, в тому числі на запит відносно позивачки. У відповіді УСБУ зазначено, що управлінням проведено перевірку іноземних громадян щодо наявності або відсутності для отримання дозволу на імміграцію в Україну, за результатами якої на підставі п.4 та п.6 ст.10 Закону №2491-III заперечують у наданні дозволу на імміграцію в Україну (а.с.86).

Оригінал запиту за вхід. №596нт від 26.05.2022 УСБУ в Одеській області повернуто запитувачу інформації - ГУ ДМС, на звороті якого зазначено наступне: «Стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну заперечуємо на підставі п.4 ст.10 Закону №2491-III» (а.с.83), що також не заперечується сторонами.

Таким чином, у самій відповіді зазначено про заперечення на видачу дозволу на підставах п.4 та п.6 ст.10 Закону №2491-III, а при поверненні оригіналу запиту відносно ОСОБА_2 на ньому наявний запис щодо заперечень обміну посвідки лише за п.4 ст.10 Закону №2491-III.

Судом встановлено, що 18.01.2023 року рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №7878 позивачці відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III (а.с.97).

За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Дослідивши оскаржуване рішення та документи, які стали підставою для його прийняття суд дійшов висновку про протиправність прийнятого рішення та його скасування як прийнятого не на підставі законодавства, не обґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, не пропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Підпунктом 4 частини першої статті 10 Закону №2491-III встанвлено, що дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Однак, оскаржуване рішення від 18.01.2023 року №7878 не містить відомостей про те, які саме неправдиві відомості або підроблені документи було подано позивачкою для отримання посвідки.

Між тим, за сталою судовою практикою загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У відзиві на позов відповідач також не зазначає будь-яку інформацію з цього приводу, а лише посилається на лист УСБУ в Одеській області та на те, що вказана відповідь УСБУ на запит ГУ ДМС не викликає сумнівів у ГУ ДМС, оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про Службу безпеки України» саме на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Суд не приймає вказані доводи відповідача, оскільки враховуючи наявність вказаного п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III у переліку підстав для відмови у надання дозволу на імміграцію ГУ ДМС направило запит до УСБУ в Одеській області щодо отримання відповідної інформації.

Такої інформації відносно позивачки відповідь не містить.

Пункт 14 Порядку №1983 стосується повноважень ГУ ДМС. Проте навідь якщо УСБУ в Одеській області не встановило наявності відомостей щодо підстав п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III, що входить безпосередньо до його повноважень, але встановило під час перевірки наявність факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, така інформація повинна бути викладена у відповіді, оскільки вказана підстава повинна бути встановлена саме ГУ ДМС.

Проте ні в оскаржуваному рішенні, ні у відзиві на позов ГУ ДМС не навело конкретних підстав (фактичних і юридичних) його прийняття.

Таким чином при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв без дотримання вимог ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач як компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про відмову у надання дозволу на імміграцію повинен був провести необхідну перевірку поданих документів та з`ясовувати у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. При необхідності направити повторний запит на адресу УСБУ в Одеській області.

Прийняття безмотивного рішення відносно позивачки позбавляє її права на обізнаність причин прийняття відносно неї негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав.

Відповідачем не доведено, що ним при перевірці заяви позивачки про надання дозволу на імміграцію в Україну встановлено факт подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУДМС №7878 від 18.01.2023 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну та наявності підстав для його скасування.

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Суд по даній справі дійшов висновку про неправомірність як безмотивного оскаржуваного рішення, але враховуючи дискреційні повноваження відповідача та встановлення судом, що відповідачем не проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих ОСОБА_2 документів, суд вважає необхідним з метою належного та ефективного захисту її прав зобов`язати відповідача повторно розглянути подану позивачкою заяву, з врахуванням наведених обставин та висновків суду.

Частиною 2 ст.73 КАС України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1. ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI (далі Закон №3674-VI) встановлено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з п.1 ч.3 ст.4 Закону №3674-VI за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1073,60 грн.

Відповідно до квитанції №4528 від 15.05.2023 року позивачкою за подання даного позову сплачено судовий збір як за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 2147,20 грн. Проте позивачкою пред`явлена одна вимога немайнового характеру, а саме: щодо визнання протиправним та скасування рішення (основна вимога) та зобов`язання вчинити певні дії (похідна вимога). Отже за подання даного позову сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивачки суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Що стосується надмірно сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн він підлягає поверненню позивачу у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 7, 9, 139, 242-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 09.12.2020 року) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Одеській області №7878 від 18.01.2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 від 10.02.2022 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва