Справа № 160/659/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2023 року Справа № 160/659/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Лисенко Н.О.,
представника відповідача-1 - Сивоконь А.І.,
представника відповідача-2 - Пономаренка В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за правилами загального позовного провадження справу №160/659/23 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (відповідач-1), Фонду державного майна України (відповідач-2) про визнання протиправними дії, бездіяльності, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-
Позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, та з урахуванням уточнень до позову, прийнятих судом до розгляду, просить суд:
- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.04.2016 по 19.10.2022 у розмірі 2396519,48 грн;
- визнати протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині невиконання вимог ст. 116 КЗпП України та ч.1 ст. 22 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, та ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України в частині контролю за діями Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 на підставі наказу від 11.04.2016 № 48-р Фонду державного майна України;
- судові витрати покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після протиправного звільнення у квітні 2016 року, її поновили на посаді 16.10.2020 року. Однак, при звільненні 11.04.2016 та 19.10.2020 позивачці не нарахували та не виплатили суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період відсторонення її від роботи у зв`язку із призначенням службового розслідування з 01.09.2015 по 11.04.2016. Позивач, з посиланням на положення статті 72 «Про державну службу», вважає, що вона має право на нарахування їй середнього заробітку незважаючи на перебування на лікарняному у період відсторонення та отримання виплат у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.
Також посилаючись на ч.1 ст. 117 КзПП України, як на підставу стягнення з відповідача 1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач, зазначила, що у роботодавця був наявним обов`язок щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та враховуючи, що станом на день подання позову така виплата позивачу не здійснена, наявні підстави для стягнення з відповідача 1 2396519,48 грн суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Розрахунок вказаної суми доданий позивачем до позову.
Зазначаючи про вчинення відповідачем - 2 протиправної бездіяльності щодо не здійснення контролю за Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, позивач посилається на ч.3 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» та зазначає про нездійснення контролю за діяльністю РВ в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КзПП України щодо остаточного розрахунку з позивачем.
Обґрунтовуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача 2 моральної шкоди, позивач посилається на приписи статті 237-1 КзПП України, відповідно до яких підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В обґрунтування моральних страждань позивач зазначила, що невиплата середнього заробітку триває з 11.04.2016, також ці кошти не були сплачені після звільнення 19.10.2020 року. Таким чином, з 2016 року своїми протиправними діями відповідач -1 порушує її права та спричиняє моральні страждання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28 лютого 2023 року о 13:00 год, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.
23.02.2023 від відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції, відповідач 1 зазначив, що в період проведення службового розслідування позивач перебувала на лікарняному, їй виплачувались виплати у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, тому підстав для виплати за цей період заробітної плати не має. До того ж, відповідач 1 зазначає, що відсторонення позивача від виконання обов`язків у зв`язку із проведенням службового розслідування відбувалось із збереженням заробітної плати.
Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відповідач 1 вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення позивача з позовом в цій частині.
Підготовче засідання призначене на 28.02.223 відкладено на 21.03.2023.
02.03.2023 від відповідача 2 надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції, відповідач 2 зазначив, що позивачем не коректно сформульована позовна вимога в частині визнання бездіяльності відповідача- 2 протиправною оскільки не наведено жодного аргументу щодо порушення прав позивача саме відповідачем -2, також зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
20.03.2023 від відповідача 1 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з підстав пропуску строку звернення позивача до суду з позовом в цій частині.
21.03.2023 від позивача надійшли пояснення щодо заявленого клопотання про залишення позову без розгляду.
Розглянувши в судовому засіданні 21.03.2023 клопотання відповідача 1 про залишення частини позовних вимог без розгляду, заслухавши думку присутніх учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні.
В судовому засіданні 21.03.2023 було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали. Повний текст ухвали складено 27.03.2023.
Також в судовому засіданні 21.03.2023 продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 13.04.2023.
13.04.2023 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач посилаючись на положення статті 72 Закону України «Про державну службу», зазначає, що управлінські рішення за результатами проведення службового розслідування щодо неї не прийнято, тому за період відсторонення, згідно вимог наведеної норми, позивачці необхідно сплатити заробітну плату. Невиплата цих коштів триває з 11.04.2016, розрахунки за лікарняні здійснені відповідачем-1 після звільнення 11.04.2016, тому застосуванню підлягають норми наведеного закону, який набув чинності 01.05.2016.
13.04.2023 розгляд справи в межах підготовчого провадження відкладено на 27.04.2023.
26.04.2023 від відповідача 1 надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що судом під час розгляду справи №160/6545/21 встановлені обставини повідомлення позивача про нараховані та виплачені суми при звільненні, що відбулось у 2016 році.
Також відповідач 1 зазначає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про державну службу», який діяв станом на час призначення службового розслідування 20.08.2015.
Крім того, відповідач 1 зазначив, що у період відсторонення (01.09.2015 по 11.04.2016) позивачу виплачувалась заробітна плата та позивачем отримувалась виплата у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, тому відсутні підстави для нарахування середнього заробітку за час відсторонення.
До того ж, відповідач 1 зазначає, що з огляду на те що позивач тривалий час посилаючись на власну непрацездатність не з`являлась до Фонду державного майна України на ознайомлення зі складеним за результатами службового розслідування актом, а в подальшому наказом ФДМУ від 11.04.2016 № 48-р ОСОБА_1 було звільнено згідно п.5 ст.40 КЗпП України, вказані обставин фактично унеможливили подальше проведення процедури ознайомлення з актом за результатами службового розслідування, подання цього акту на розгляд Голови ФДМУ та прийняття ним відповідних управлінських рішень.
Тому враховуючи приписи чинного законодавства України підстав для подальшого проведення (закінчення) службового розслідування не було.
26.04.2023 та 27.04.2023 від позивача надійшли заяви про уточнення позовних вимог.
В заяві від 27.04.2022 позивач фактично просить додати позовну вимогу про визнання протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині невиконання вимог ст. 116 КЗпП України та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, та ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу» №889-V-ІІІ щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це тим, що відповідач-1 не виконав вимоги ст. 116 КЗпП України, ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу», порушив вимоги частини 2 статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не здійснив з позивачем відповідно до вимог чинного законодавства України повний розрахунок під час її звільнення, чим порушив її права та інтереси, а отже, на думку позивача, такі дії є протиправними.
В судовому засіданні 27.04.2023 позивач просила не розглядати заяву про уточнення позовних вимог від 26.04.2023. В судовому засіданні 27.04.2023 судом звернуто увагу позивача на те, що уточнена позовна вимога в частині визнання протиправною бездіяльність Фонду державного майна України не відповідає вимогам статті 5 КАС України, оскільки не містить вимогу зобов`язального характеру.
За погодженням учасників справи суд дійшов висновку про вихід за межі строків підготовчого провадження та застосування розумних строків розгляду справи з огляду на обсяги наведених сторонами обставин, вчинення процесуальних дій, зібрання необхідних доказів, та оголошенням повітряних тривог, що унеможливлює вчасно провести підготовче провадження. Судове засідання відкладено на 09.05.2023.
27.04.2023 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначила, що саме з листа від 20.06.2022 Регіонального відділення вона дізналась про відсутність акту за результатами службового розслідування, призначеного наказом ФДМУ від 20.08.2015.
04.05.2023 від позивача поштою надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка, як зазначила позивач в судовому засіданні, є другим примірником уточненого позову поданого до суду 27.04.2023 року.
08.05.2023 від відповідача 1 надійшли письмові пояснення, згідно яких Регіональне відділення вважає безпідставним виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
09.05.2023 позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача 1 листа від 17.05.2016 № 04-25-1867 виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також докази виплати середнього заробітку за період з 23.11.2015 по 7.12.2015, за період 28.12.2015 року, за 06.01.2016 року, за період з 03.03.2016 по 18.03.2016, і за період з 21.03.2016 по 18.04.2016; а також докази повідомлення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області під час вирішення питання про оплату лікарняних за період з 25.09.2015 року по 27.12.2015 року, та з 29.12.2015 по 18.04.2016 року виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо відсторонення від виконання обов`язків начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області; а також розрахунок та пояснення щодо складових виплати 30 гривень 22.10.2015 року, та виплати 30 гривень 22.10.2015 року, та виплати 2114, 33 гривень 8.10.2015 року, виплати 2100, 00 гривень 14.09.2015 року, виплати 3776,27 гривень 07.09.2015 року, та виплати 993, 20 гривень 05.08.2016 року.
В судовому засіданні 09.05.2023 вказане клопотання задоволено частково, зобов`язано відповідача 1 надати до суду: лист від 17.05.2016 № 04-25-1867 виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; докази повідомлення Регіональним відділенням ФДМ України по Дніпропетровській області під час вирішення питання про оплату лікарняних за період з 25.09.2015 року по 27.12.2015 року, та з 29.12.2015 по 18.04.2016 року виконавчої дирекції ДОВ ФСС з тимчасової втрати працездатності щодо відсторонення позивача від виконання обов`язків начальника Регіонального відділення ФДМ України по Дніпропетровській області; розрахунок та пояснення щодо складових виплати позивачу 30 гривень 22.10.2015 року, виплати 30 гривень 22.10.2015 року, виплати 2114, 33 гривень 8.10.2015 року, виплати 2100, 00 гривень 14.09.2015 року, виплати 3776, 27 гривень 07.09.2015 року та виплати 993, 20 гривень 05.08.2016 року.
Розгляд справи відкладено на 18.05.2023.
15.05.2023 від відповідача -1 на виконання вимог суду надійшли докази та письмові пояснення.
18.05.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення.
18.05.2023 від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій вона просить суд:
- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.04.2016 по 19.10.2022 у розмірі 2396519,48 грн;
- визнати протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині невиконання вимог ст. 116 КЗпП України та ч.1 ст. 22 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, та ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України в частині контролю за діями Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 на підставі наказу від 11.04.2016 № 48-р Фонду державного майна України.
- судові витрати покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.
23.05.2023 від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, в якій Фонд не погоджується з доводами викладеними позивачем у уточненій позовній заяві щодо стягнення моральної шкоди та контролю за розрахунком при звільненні. До пояснень Фондом надані докази по справі.
23.05.2023 від відповідача -1 надійшов відзив на уточнену позовну заяву.
В судовому засіданні 23.05.2023 позивачем заявлено усне клопотання про витребування у Фонду державного майна України подання Дніпропетровської обласної адміністрації від 04.04.2016 №43-15/31/0/2-16.
Своє клопотання позивач обґрунтувала тим, що згідно даного подання Фонд державного майна України вже 04.04.2016 року мав намір звільнити позивача та призначити начальником Регіонального відділення іншу особу.
За результатами розгляду даного клопотання та з урахуванням думки відповідачів, судом протокольною ухвалою відмовлено в його задоволенні, з огляду на те, що обставини, які підтвердяться або спростуються даним доказом не стосуються спірних правовідносин, та не входять до предмету доказування у даній справі.
Розгляд справи відкладено на 30.05.2023.
26.05.2023 від позивача надійшов відвід судді Калугіній Н.Є., який ухвалою від 26.05.2023 судом визнаний необгрунтований. З огляду на те, що заява позивача про відвід судді надійшла до суду 26.05.2023, тобто пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання (30.05.2023, з урахування 27.05.2023 та 28.05.2023 субота та неділя), заява про відвід не передавалась на розгляд іншому судді.
30.05.2023 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вона підтримала свою позицію по справі та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В судовому засіданні 30.05.2023 за результатами розгляду заяви про уточнення позовних вимог від 18.05.2023 та заслухавши позиції сторін, судом прийнято заяву про уточнення позовних вимог від 18.05.2023 та повідомлено, що подальший розгляд справи буде здійснено з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.05.2023. Закрито підготовче засідання у даній справі та призначено справу до розгляду на 11.07.2023.
В судовому засіданні 11.07.2023 оголошено перерву до 18.07.2023.
В судовому засіданні 18.07.2023 оголошено перерву до 25.07.2023.
В судовому засіданні 25.07.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.
Наказом Голови Фонду державного майна України від 20.08.2015 №881к, з урахуванням внесених змін, утворено комісію з проведення службового розслідування стосовно начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області ОСОБА_1 щодо неналежного виконання службових обов`язків. На час проведення службового розслідування відсторонено ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків.
В подальшому наказами Голови Фонду державного майна України строк проведення службового розслідування змінювався.
У період з 20.08.2015 по 21.09.2015 ОСОБА_1 перебувала на робочому місці та Регіональним відділенням відповідно до вимог чинного законодавства України нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується розрахунковими листами за 2015 рік.
Починаючи з 22.09.2015 року позивач була відсутня на робочому місці, та повідомила роботодавця про перебування на лікарняному, надала листок непрацездатності -серії АГС №083926.
В подальшому, 18.04.2016 ОСОБА_1 надала до Регіонального відділення інші листки непрацездатності, які були досліджені судом при розгляді справи № 804/2684/16.
Зокрема, у період з 25.09.2015 по 18.04.2016 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному згідно таких листків непрацездатності:
- серії АГС №083926 з 25.09.2015 по 02.10.2015, стати до роботи 03.10.2015; - призначено допомогу 19 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 14 днів) (протокол № 17 від 19.10.2015);
- серії АГС №633733 від 05.10.2015, з 05.10.2015 по 23.10.2015, стати до роботи 24.10.2015; призначено допомогу 11 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 6 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);
- серії АГС №616876 від 06.11.2015, з 26.10.2015 по 06.11.2015, стати до роботи 07.11.2015; призначено допомогу 12 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 6 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);
- серії АГХ №878579 від 20.11.2015, з 09.11.2015 по 20.11.2015р стати до роботи 21.11.2015; призначено допомогу 12 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 6 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);
- серії АГФ №386084 від 23.11.2015, з 23.11.2015 по 07.12.2015, стати до роботи 08.12.2015; (листом 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний неправомірно виданим);
- серії АГС №083964 від 08.12.2015 з 08.12.2015 по 25.12.2015, стати до роботи 26.12.2015 (анульовано медичним закладом, натомість видано новий АГС №152357);
- серії АГС №152357 від 08.12.2015 з 08.12.2015 по 25.12.2015, стати до роботи 25.12.2015; призначено допомогу 18 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 13 днів) (протокол № 11 від 06.07.2016);
- серії АГФ №376474 від 09.12.2015, з 29.12.2015 по 06.01.2016, стати до роботи 07.01.2016; призначено допомогу 08 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 03 днів) (протокол № 09 від 10.06.2016) (листом від 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний неправомірно продовженим за 1 день 06.01.2016);
- серії АГФ №354406 від 27.01.2016, з 11.01.2016 по 27.01.2016, стати до роботи 28.01.2016; призначено допомогу 17 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 12 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);
- серії АГР №058114 від 23.03.2016, з 28.01.2016 по 19.02.2016, стати до роботи 20.02.2016; призначено допомогу 23 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 18 днів) (протокол № 08 від 27.05.2016);
- серії АГЮ №094112 від 22.02.2016, з 22.02.2016 по 18.03.2016, стати до роботи 19.03.2016; призначено допомогу 10 днів (тому числі за рахунок коштів ФСС 05 днів) (протокол № 09 від 10.06.2016) (листом від 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний неправомірно продовженим з 03.03. 2016 по 18.03.2016 );
- серії АГТ №422401 від 21.03.2016, з 21.03.2016 по 18.04.2016, стати до роботи 19.04.2016; (листом 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності визнаний необґрунтовано виданим).
Листом від 02.06.2016 № 04-25-2104 Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності повідомив Регіональне відділення, що встановлені випадки необґрунтованості, неправомірної видачі та продовження лікарями медичних закладів листків непрацездатності, що є порушення чинного законодавства з експертизи тимчасової непрацездатності, зокрема;
-ЛН №422401 визнаний необгрунтовано виданим з 21.03.2016 по 18.04.2016;
-ЛН №094112 визнаний неправомірно продовженим з 03.03.2016 по 18.03.2016;
-ЛН № 178697 визнаний неправомірно продовженим за 1 день - 06.01.2016;
-ЛН №178697 визнаний неправомірно виданим за період з 21.11.2015 по 07.12.2015.
Неправомірність вказаних вище листків тимчасової непрацездатності також було досліджено та надано правову оцінку при розгляді судової справи № 804/2684/16.
Виплата позивачу матеріального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності за періоди, листки непрацездатності за які визнані обгрунтованими, підтверджується листом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.11.2019 №411 (а.с. 147 т. 3), розрахунковими листами за 2015 та 2016 роки (а.с. 122, 123 т. 2) та свідченнями сторін у справі.
Листом від 25.12.2015 Фонд державного майна України, з посиланням на п. 9 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 №950, зобов`язав Регіональне відділення ознайомити ОСОБА_1 з листом Фонду щодо проведення службового розслідування. ,
Однак за обставинами даної справи, ОСОБА_1 не ознайомлена з Актом службового розслідування. До того ж, відповідного рішення за результатами службового розслідування щодо виявлення фактів порушення службових обов`язків ОСОБА_1 та притягнення її до дисциплінарної відповідальності не прийнято.
Зазначене також підтверджується листом Фонду державного майна України від 10.06.2022 № 10-9-6834 (а.с. 225 т.1).
Оскаржуючи правомірність свого звільнення 11.04.2016, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі №804/2684/16 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України №48-р від 11.04.2016, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області. В задоволенні інших вимог відмовлено. Постанова суду в частині поновлення на посаді підлягала негайному виконанню.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 касаційні скарги Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 - без змін.
За результатами тривалих судових проваджень на стадії виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, наказом Фонду державного майна України від 08 жовтня 2020 року № 364-р, Про поновлення ОСОБА_1 , позивача поновлено на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях з 12 квітня 2016 року.
16.10.2020 року наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях № 342-к Про вихід на роботу ОСОБА_1 , наказано вважати позивача такою, що приступила до роботи на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей з 16 жовтня 2020 року.
19.10.2020 наказом Фонду державного майна України № 380-р Про звільнення ОСОБА_1 , позивача звільнено з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей в порядку переведення для подальшої роботи в Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради на підставі листа Дніпровської міської ради від 13 жовтня 2020 року №6/8-655 та заяви ОСОБА_1 від 16.10.2020. Зазначений наказ оголошено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях наказом з особового складу від 19 жовтня 2020 року № 347-к.
19.10.2020 ОСОБА_1 подала власноруч написану заяву начальнику Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областей Миргородській Г.Ю., в якій не заперечувала щодо виплати грошових коштів в строк до 28.10.2020.
Відповідно до розрахункового листа за жовтень 2020 року (табельний №743) ОСОБА_1 всього нараховано 880,95 грн. (оклад 571,43 грн., ранг 23,81 грн., вислуга років 285,71 грн.) з яких утримано 171,78 грн. (військовий збір 13,21 грн., податок на доходи 158,57 грн.). Перерахунок в банк 709,17 грн.
Згідно відомостей розподілу виплат Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, виданих АТ КБ Приват Банк №201023СТ126245, заробітна плата ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ) у розмірі 709,17 грн. була проведена банком 26 жовтня 2020 року.
В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Фонду Державного майна України про визнання протиправними дій та стягнення середньої заробітної плати за час безпідставного не виконання рішення суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року по справі №160/6545/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно у розмірі 1418383,17 грн. (сума вказана без урахування податків і зборів); в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено; стягнуто з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 454 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року по справі №160/6545/21 апеляційну скаргу Фонду державного майна України - задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 - скасовано в частині стягнення з Фонду державного майна України суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та прийняти нову постанову в цій частині про часткове задоволення позовних вимог; постановлено стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 12.04.2016 року по 07.10.2020 року включно у розмірі 510070,60 грн. (сума вказана без урахування податків і зборів). В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити. В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 - залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року по справі №160/6545/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №160/6545/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду.

Позивач вважає, що при її звільненні, яке відбулось 11.04.2016, відповідач - 1 не здійснив з нею повний розрахунок, та не виплатив заробітну плату за період її відсторонення - з 01.09.2015 по 11.04.2016.

Свою позицію позивач обгрунтовує положеннями ч.1 статті 22 Закону України «Про державну службу», в редакції, яка діяла до набрання 01.05.2016 року чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року та ст. 72 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, який набрав чинності 01.05.2016.

Позивач зазначає, що за період відсторонення від виконання посадових обов`язків на час дисциплінарного провадження нарахування заробітної плати не передбачено, а у випадку закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності на роботодавця покладено обов`язок у виплаті середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Правомірність такої позиції, на думку позивача, підтверджується листом від 16.12.2021 № 2931-11- Фонду соціального страхування України «Щодо оплати лікарняного листа за період відсторонення від роботи», та позицією Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмільницької області, яка викладена у статті 4.03.2021 року на сайті Кам`янець-Подільської міської ради, в якої зазначається, що оплата лікарняних за період відсторонення від роботи не здійснюється, а саме: «У разі тимчасової втрати працездатності в період, коли працівника відсторонено від виконання посадових обов`язків на час дисциплінарного провадження, матеріальне забезпечення за дні непрацездатності, які збігаються із періодом відсторонення, не надається. Зокрема, не передбачено надання допомоги з тимчасової втрати працездатності від Фонду соціального страхування України для державних службовців, які знаходились на лікарняному у період відсторонення. При цьому надання матеріального забезпечення не здійснюється незалежно від того, відбулося притягнення до відповідальності або дисциплінарне провадження було закрите».

Листом від 07.06.2022 позивач звернулась до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях з проханням надати інформацію щодо виплати середньої заробітної плати за період відсторонення від виконання обов`язків начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на час проведення службового розслідування у 2015-2016 роках, а саме: розмір нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з 21.03.2016 по 18.04.2016, 06.01.2016, з 03.03.2016 по 18.03.2016 та з 23.11.2015 по 07.12.2015.

Листом від 20.06.2022 № 18-11-01852 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях повідомило позивача про те, що починаючи з 22.09.2015 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , у Регіонального відділення відсутні підстави для нарахування та виплати середньої заробітної плати.

Отже, невиплата відповідачем 1 позивачу середньої заробітної плати за період відсторонення її від виконання службових обов`язків з 01.09.2015 по 11.04.2016 стала підставою для звернення її до суду з даним позовом.

Згідно розрахунку позивача, сума, яка підлягає стягненню з відповідача - 1 становить 58 790,43 грн., з яких 32 037,60 грн. - за період з 01.09.2015 по 31.12.2015; 26 752,83 грн. за період з 01.01.2016 по 11.04.2016, яка є середньою заробітною платою за час відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Крім того, з посиланням на ч.3 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», позивач зазначає про допущення протиправної бездіяльності з боку Фонду щодо нездійснення контролю за діяльністю Регіонального відділення в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 (наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 № 48-р), що призвело до неотримання ОСОБА_1 всіх належних коштів при звільненні.

Зазначені обставини призвели до моральних страждань позивача, про що позивачем заявлено вимогу про стягнення з Фонду Державного майна України моральної шкоди, яку позивач оцінила у розмірі 50000,00 грн.

Правовою підставою для стягнення моральної шкоди позивач зазначила приписи статті 237-1 КЗпП України та вказала, що моральна шкода обгрунтовується численними зверненнями до суду, у зв`язку із систематичними порушеннями з боку Фонду державного майна України та Регіонального відділення прав позивача та задля поновлення її конституційних прав на працю та оплату праці та необхідністю відновлення репутації державного службовця.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю, в редакції станом на день звільнення (11.04.2016), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом позивач є державним службовцем та станом на час відсторонення перебувала на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Суд зазначає, що в період з 01.09.2015 по 11.04.2016 існувало дві редакції Закону України «Про державну службу», в редакції закону від 16.12.1993 №3723, та в редакції закону від 17.11.2011 №4050.

Однак закон від 17.11.2011 №4050 так і не набув чинності.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII.

Позивач у спірних правовідносинах посилається на приписи статті 72 Закону України «Про державну службу» №889 як на підставу протиправності дій Регіонального відділення щодо не здійснення повного розрахунку при звільненні 11.04.2016, та обґрунтовує необхідність посилання на цей закон тим, що розрахунки за матеріальну допомогу у зв`язку із втратою працездатності за період з 22.09.2015 по 11.04.2016, проводились з нею після 11.04.2016., тобто під час дії Закону №889.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на те, що в даних правовідносинах слід застосовувати законодавство, яке діяло на час відсторонення та з`ясовувати права та обов`язки роботодавця щодо оплати праці позивача станом час її відсторонення, тобто з 01.09.2015.

А тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Закону України «Про державну службу» №3723, в редакції станом на 20.08.2015 (день підписання наказу про відсторонення).

Відповідно до статті 1 Закону №3723, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 22 Закону №3723 передбачалось, що невиконання службових обов`язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку визначеному, Кабінетом Міністрів України.

Якщо правомірність рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою не підтверджується результатами службового розслідування, це рішення скасовується.

Відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою у разі вчинення ним корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання корупції".

Тобто, цією нормою закону №3723 передбачено виплату працівнику якого відсторонили заробітної плати. При цьому дана норма є імперативною, та не встановлює право роботодавця на виплату або умови для її виплати.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: 1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві; 2) необхідності догляду за хворою дитиною; 3) необхідності догляду за хворим членом сім`ї; 4) догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною; 5) карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби; 6) тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу; 7) протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства; 8) перебування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Отже, згідно положень наведеної статті у випадку відсторонення працівника від роботи з припиненням виплати заробітної плати, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, оскільки ця допомога компенсує заробітну плату особи, яка б виплачувалась їй під час перебування на роботі.

Відповідно до п. 6 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (в редакції станом на час призначення службового розслідування), службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом, якщо інше не передбачено Конституцією.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від виконання службових повноважень за рішенням керівника органу (установи, підприємства, організації), в якому вона працює, до закінчення розгляду справи судом.

У разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від виконання службових повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з таким відстороненням.

Разом з тим, Верховним Судом у справі № 817/1338/18 у постанові від 28.11.19 у спорі щодо виплати державному службовцю заробітної плати під час відсторонення від виконання повноважень, здійснено правовий аналіз положень Закону №3723 та Закону №889 стосовно норм, які регулюють виплату заробітної плати під час відсторонення державного службовця від виконання повноважень. У цій постанові Верховний Суд зазначив: «До 01 травня 2016 року основним Законом, що визначав питання оплати праці державних службовців був Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року (далі - Закон № 3723-XII). Статтею 22 цього Закону гарантувалося збереження заробітної плати держслужбовцю, відстороненому від виконання повноважень за посадою на період службового розслідування. З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, яким змінено правила оплати праці держслужбовців. Пунктом 6 статті 72 Закону № 889-VIII встановлені особливості відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків у разі вчинення ним корупційного правопорушення, а саме визначено, що таке відсторонення здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

У разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від виконання службових повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з таким відстороненням (абзац третій частини п`ятої статті 65 цього ж Закону).

Статтею 72 цього Закону передбачено нові правила відсторонення держслужбовця від виконання посадових обов`язків. Ними установлено такий механізм оплати часу вказаного відсторонення: у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.

Тобто, на відмінну від попереднього Закону № 3723-XII нормами нового Закону №889-VIII не передбачено збереження заробітної плати на час відсторонення від виконання посадових обов`язків. Лише у випадку закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності у відповідності до частини 4 статті 72 Закону № 889-VIII такій особі оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку».

Відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, виходячи із наведеної позиції Верховного Суду, якщо особу відсторонили від виконання обов`язків у період дії Закону №3273 ( до 01.05.2016), такій особи заробітна плата за період відсторонення повинна виплачуватись незважаючи на результати службового розслідування.

За таких обставин, посилання позивача на те, що під час службового розслідування нарахування заробітної плати не передбачено є безпідставним.

До того ж, як передбачено умовами статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Враховуючи, що позивача відсторонено від виконання обов`язків у серпні 2015 року із збереженням заробітної плати, та в подальшому позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу у зв`язку із втратою працездатності, у зв`язку із перебуванням її на лікарняному у період з 22.09.2015 по 11.04.2016, суд не вбачає протиправною бездіяльність Регіонального відділення ФДМ України щодо невиплати позивачу середнього заробітку за період відсторонення.

Щодо посилання позивача на те, що у періоди, за які позивачу визнані необґрунтовано видані та необгрунтовано продовжені листки непрацездатності (з 23.11.2015 по 07.12.2015, 06.01.2016, з 03.03.2016 по 18.03.2016, з 21.03.2016 по 18.04.2016), Регіональне відділення повинно виплатити середній заробіток, суд зазначає, що вказані обставини не є підставою вважати наявним у Регіонального відділення ФДМ України обов`язку щодо виплати за цей період середнього заробітку, по-перше, з огляду на те, що позивач перебувала на лікарняному в цей період, а визнання необґрунтовано виданими та необґрунтовано продовженими листки непрацездатності за цей період не є відповідальністю роботодавця, а є відповідальністю лікарів, які такі листки непрацездатності видавали та продовжували.

Аналогічний висновок зроблений Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом під час розгляду справи №804/2684/16.

А по друге, виходячи із підстав позову, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача 1 саме щодо невиплати середнього заробітку на час відсторонення, незважаючи на перебування нею на лікарняному в цей період. Із пояснень позивача наданих в судових засіданнях, позивач неодноразово зазначала, що матеріальну допомогу у зв`язку із втратою працездатності їй виплачували необгрунтовано.

Таким чином, судом не встановлено обов`язку відповідача- 1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час відсторонення від виконання службових обов`язків у період з 01.09.2015 по 11.04.2016.

Тому, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині невиконання вимог ст. 116 КЗпП України та ч.1 ст. 22 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, та ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 та стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків з 01.09.2015 по 11.04.2016 включно в розмірі 58790,43 грн задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Фонду державного майна України в частині контролю за діями Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині виконання наказів з особового складу та вимог ст. 116 КЗпП України щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 на підставі наказу від 11.04.2016 № 48-р Фонду державного майна України та стягнення з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000,00 грн, суд зазначає, що в задоволенні таких вимог має бути відмовлено, по-перше, з огляду на те, що судом встановлено відсутність протиправної бездіяльності з боку Регіонального відділення щодо здійснення повного розрахунку при звільненні позивача 11.04.2016.

А по-друге, суд зазначає таке.

Система державних органів приватизації визначена статтею 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», відповідно до якої Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Згідно з частиною другою статті 6 даного Закону регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до пункту 11 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затверджене Наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678, регіональне відділення очолює начальник, який призначається на посаду Головою Фонду за погодженням з головою місцевої державної адміністрації та звільняється з посади Головою Фонду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну службу», повноваження керівника державної служби здійснюють у державних органах, посади керівників яких належать до посад державної служби, - керівник відповідного органу.

Відповідно до пунктів 8, 12, 13 частини 2 вказаної статті керівник державної служби здійснює контроль за дотриманням виконавської та службової дисципліни в державному органі та умов контрактів про проходження державної служби; створює належні для роботи умови та їх матеріально-технічне забезпечення; здійснює інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.

Отже, начальник регіонального відділення Фонду, як керівник державної служби регіонального відділення створює належні для роботи умови та їх матеріально-технічне забезпечення, забезпечує контроль за дотриманням виконавської та службової дисципліни в державному органі, в тому числі щодо правильності нарахування заробітної плати, встановлення надбавок за вислугу років, за ранг, за інтенсивність праці державного службовця регіонального відділення тощо.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до підпункту 6.3 пункту 6 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України регіональне відділення з метою організації своєї діяльності, зокрема, організовує планово-фінансову роботу, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 2 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 року №59, бухгалтерська служба утворюється як самостійний структурний підрозділ бюджетної установи, вид якого залежить від обсягу, характеру та складності бухгалтерської роботи, - департамент, управління, відділ, сектор або в бюджетній установі вводиться посада спеціаліста, на якого покладається виконання обов`язків бухгалтерської служби.

Отже, здійснення контролю за роботою територіальних органів в частині нарахування заробітної плати, встановлення надбавок за вислугу року, за ранг, за інтенсивність праці державних службовців регіонального відділення не належить до повноважень Фонду та його Департаменту управління персоналом. Зазначена інформація на погодження до Фонду не надходить, оскільки посади працівників регіональних відділень Фонду не належать до переліку посад, зазначених у штатному розписі Фонду.

Натомість посада начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях належала до переліку посад, зазначених у штатному розписі Регіонального відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій га Кіровоградській областях.

Відповідно, питання нарахуванням та виплати працівникам регіональних відділень Фонду заробітної плати, включно з розрахунком та виплатою середнього заробітку за період відсторонення від виконання посадових обов`язків, належить до компетенції керівників державної служби, а саме начальників відповідних регіональних відділень Фонду.

Щодо позову в частині стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.04.2016 по 19.10.2022 у розмірі 2396519,48 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Підставою позову в цій частині позивач визначила порушення з боку Регіонального відділення ФДМ України законодавства під час здійснення повного розрахунку з позивачем під час звільнення 11.04.2016. Зокрема, позивач наполягала на тому, що їй не виплатили середній заробіток за період відсторонення від виконання обов`язків начальника відділення за період з 01.09.2015 по 11.04.2016.

Разом з тим, враховуючи, що підстав вважати наявним обов`язок у Регіонального відділення щодо виплати позивачу середній заробіток за період відсторонення від виконання обов`язків начальника відділення за період з 01.09.2015 по 11.04.2016 судом не встановлено, відповідно, і відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 1 середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, судом не встановлено підстав для задоволення даного позову.

Враховуючи наведене, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (код. , адреса місцезнаходження: вул. Центральна, 6, м. Дніпро, 49000), Фонду державного майна України (, адреса місцезнаходження: вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, м. Київ, 01133) про визнання протиправними дії, бездіяльності, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 04.08.2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна