Справа № 380/10187/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати порушення відповідачем права позивача на інформацію, а саме: ненадання відповіді на запит від 27.01.2023 року, ненадання відповіді та інформації на запит від 27.01.2023 року своєчасно;

- зобов`язати відповідача надати відповідь на запит від 27.01.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.01.2023 в установленому Законом порядку звернувся до Головного управління Національної поліції у Львівській області із запитом на отримання публічної інформації. Відповідь просив надати на електронну адреси.

Запит надіслано засобами поштового зв`язку з описом вкладення, який отримано 31.01.2023.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» -розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» - запитувач має право оскаржити: зокрема ненадання відповіді на запит та несвоєчасне надання інформації. Право на доступ до публічної інформації гарантується, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, в той час як ст.20 зазначеного Закону чітко вказує строки надання відповіді на запит.

Зазначає, що відповідь на запит від 27.01.2023 не отримав, і жодної інформації, щодо продовження строків розгляду запиту чи його скерування до іншого розпорядника інформації також не надходило.

Позивач вважає такі дії відповідача порушенням його права на отримання інформації, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 15 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 29 травня 2023 року звільнено позивача від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 29 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 02 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів в адміністративній справі.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Разом з тим, Головне управління Національної поліції у Львівській області надало клопотання, яким просить долучити до матеріалів справи документи, а саме: - лист відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області №11964/43/01-23 від 07.07.2023; - журнал реєстрації вихідних документів та документів, створених установою; - реєстр №3 на кореспонденцію відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 .

27.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції у Львівській області із запитом на інформацію, що надається фізичним особам відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» в якому просив надати інформацію: 1) Повідомити чи було вже виконано Рішення у справі №380/7847/21, зазначити також дату виконання. 2) Повідомити коли та в який спосіб (згідно Рішення Суду у справі №380/7847/21) було надано інформацію на Запит від 27.01.2021 року? Долучити також копії документів засобів поштового зв`язку якими підтверджується факт надання (надсилання) до моєї адреси інформації на мій Запит від 27.01.2021 року (згідно Рішення Суду). 3) У випадку, якщо Рішення Суду у справі №380/7847/21 ще невиконано, повідомити у відповіді на цей запит. В запиті зазначено, що відповідь просить надати на електронну пошту.

Запит направлений поштовим зв`язком рекомендованим листом з описом вкладення через АТ «Укрпошта», про що свідчить опис вкладення до листа із штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення « 777».

Лист з описом вкладення із штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення « 777», отриманий уповноваженим представником Головного управління Національної поліції у Львівській області 31.01.2023, про що свідчить скріншот з інформацією з сайту АТ «Укрпошта» за трекінгом відправлення « 777».

Відділ поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області на запит начальника ВПЗ ГУНП у Львівській області, листом №11964/43/01-23 від 07.07.2023 повідомив, що 03.02.2023 у ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надійшов запит «Про доступ до публічної інформації» від ОСОБА_1 , який зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №1040 від 03.02.2023 та в журналі вхідної кореспонденції за вх.№М/8зв. від 03.02.2023. Відповідь на запит «Про допуск до публічної інформації» надано за вих.№2007/43/01-23 від 06.02.2023 працівниками СРПП ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. Документи по факту надсилання поштовим зв`язком відповіді на запит, надсилання документів здійснює канцелярія ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. Відповідь ОСОБА_1 було скеровано поштою.

Відповідно до журналу реєстрації вихідних документів та документів, створюваних установою, зареєстрована відповідь на запит інформації М/8зв. від 03.02.2023.

Згідно реєстру №3 на кореспонденцію відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки, лист на ім`я ОСОБА_1 зданий для пересилки.

Суд зазначає, що Головним управлінням Національної поліції у Львівській області до матеріалів справи не долучено відповідь на запит за вих.№2007/43/01-23 від 06.02.2023, яка надана працівниками СРПП ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області та докази отримання реєстру №3 на кореспонденцію відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки, безпосередньо працівниками поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

Позивач вважає дії відповідача порушенням його права на отримання інформації, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Право на доступ до публічної інформації є конституційним правом людини, передбаченим і гарантованим ст. 34 Конституції України, яка, у свою чергу, ґрунтується на положеннях ст. 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 19 Загальної декларації прав людини, статей 18 та 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Статтею 34 Конституції України регламентовано, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до положень статті 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ (далі - Закон №2657-ХІІ) регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Згідно зі ст.1 Закону №2657-ХІІ інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст.2 Закону №2657-XII основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Закон України «Про інформацію» містить загальні положення про регулювання відносин щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Згідно ст.5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом ч.1-2 ст.7 Закону №2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відносини, що виникають у сфері здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулює Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону №2939-VІ).

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно зі ст.3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

В силу ст.4 Закону №2939-VІ доступ до публічної інформації, відповідно до цього Закону, здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до ст.5 Закон №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 2 ст.5 Закону №2939-VI визначено, що доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Системний аналіз зазначених положень дозволяє дійти висновку, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

Положеннями ст.12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Положеннями ст.19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Відповідно до ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Аналізуючи наведені положення Закону №2939-VI, слід зауважити, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Суд зазначає, що відповідно до визначення викладеного в Законі України «Про доступ до публічної інформації» ознаками публічної інформації є: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №813/3931/17.

Судом встановлено, що 27.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції у Львівській області із запитом на інформацію, що надається фізичним особам відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» в якому просив надати інформацію: 1) Повідомити чи було вже виконано Рішення у справі №380/7847/21, зазначити також дату виконання. 2) Повідомити коли та в який спосіб (згідно Рішення Суду у справі №380/7847/21) було надано інформацію на Запит від 27.01.2021 року? Долучити також копії документів засобів поштового зв`язку якими підтверджується факт надання (надсилання) до моєї адреси інформації на мій Запит від 27.01.2021 року (згідно Рішення Суду). 3) У випадку, якщо Рішення Суду у справі №380/7847/21 ще невиконано, повідомити у відповіді на цей запит. В запиті зазначено, що відповідь просить надати на електронну пошту.

Відділ поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області на запит начальника ВПЗ ГУНП у Львівській області, листом №11964/43/01-23 від 07.07.2023 повідомив, що 03.02.2023 у ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надійшов запит «Про доступ до публічної інформації» від ОСОБА_1 , який зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №1040 від 03.02.2023 та в журналі вхідної кореспонденції за вх.№М/8зв. від 03.02.2023. Відповідь на запит «Про допуск до публічної інформації» надано за вих.№2007/43/01-23 від 06.02.2023 працівниками СРПП ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. Документи по факту надсилання поштовим зв`язком відповіді на запит, надсилання документів здійснює канцелярія ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. Відповідь ОСОБА_1 було скеровано поштою.

Відповідно до журналу реєстрації вихідних документів та документів, створюваних установою, зареєстрована відповідь на запит інформації М/8зв. від 03.02.2023.

Згідно реєстру №3 на кореспонденцію відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки, лист на ім`я ОСОБА_1 зданий для пересилки.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня відповідь на запит за вих.№2007/43/01-23 від 06.02.2023, яка надана працівниками СРПП ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, як зазначено в листі відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області №11964/43/01-23 від 07.07.2023 та докази отримання працівниками поштового зв`язку АТ «Укрпошта» реєстру №3 на кореспонденцію відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки.

Більш того, з реєстру №3 на кореспонденцію відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки, взагалі не вбачається, що реєстр був переданий для поштового відправлення до АТ «Укрпошта». Крім того, з надано реєстру №3 навіть не вбачається дати формування даного реєстру.

Таким чином, відповідачем не надано будь-якого доказу та підтвердження факту надання відповіді на інформаційний запит позивача та його направлення на адресу позивача, як поштовим зв`язком так і на електронну адресу (як просив позивач).

Суд зазначає, що відповідачем не надано відповідь на запит позивача відповідно до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. До матеріалів справи відповідачем не долучено жодного доказу на підтвердження того, що відповідь позивачу скеровано в строки встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Окрім того, долучений відповідачем «реєстр №3 на кореспонденцію Відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки» є внутрішнім документом і не являється списком згрупованих поштових відправлення через AT «Укрпошта».

Відповідно до п.1 ч.7 (Порядок опрацювання та надсилання вихідних документів) глави 3 «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 №1000/5 - опрацювання документів для відправлення поштовим зв`язком здійснюється службою діловодства установи відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270.

Згідно до п.66 «Правил надання послуг поштового зв`язку» - у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Згідно до встановленого Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт» затверджена наказом ПАТ «Укрпошта» від 28.09.2017 №1345, передбачено форму ф.103. Відповідно до п.6.5 Порядку - у разі відправляння п`яти і більше відправлень відправник складає список ф.103 в двох примірниках. Один примірник ф.103 з розпискою працівника об`єкту поштового зв`язку видається відправнику, другий залишається в ОПЗ місця приймання.

Суд зазначає, що на відміну від реєстру поданого відповідачем передбачена форма ф.103 має 14 стовбчиків для внесення відомостей щодо відправлення та отримувача.

Крім того, доданий відповідачем «реєстр №3» не містить: - дати формування; - відомостей щодо способу надсилання (проста кореспонденція, рекомендоване відправлення, цінний лист); - інформації якому поштовому відділенні надано «реєстр №3» для пересилки; - відмітки про отримання «реєстру №3».

Відповідно до п.68 «Правил надання послуг поштового зв`язку» - про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список.

Суд зазначає, що відповідачем не надано розрахунковий документ на «реєстр №3 на кореспонденцію відділу поліції №3 Львівського районного управління №2 ГУНП у Львівській області здану для пересилки».

Отже, за встановлених обставин справи, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем запитуваної інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України для повного захисту порушеного права позивача, шляхом: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції України у Львівській області щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 27.01.2023, який зареєстровано у відділі поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області 03.02.2023 за №М/8зв. та зобов`язання Головне управління Національної поліції у Львівській області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 27.01.2023, який зареєстровано у відділі поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області 03.02.2023 за №М/8зв.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у Львівській області та зобов`язання вчинити дії підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у Львівській області та зобов`язання вчинити дії. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Львівській області щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 27.01.2023, який зареєстровано у відділі поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області 03.02.2023 за №М/8зв.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка 3, ) надати інформацію на запит ОСОБА_1 (52713, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Олександропіль, РНОКПП НОМЕР_1 ) від 27.01.2023, який зареєстровано у відділі поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області 03.02.2023 за №М/8зв.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 02.08.2023.

Суддя Коморний О.І.