Справа № 340/478/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

02 серпня 2023 року

м. Київ

справа №340/478/23

адміністративне провадження № К/990/25521/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Єзерова А.А. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу адвоката Загороднього Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року

у справі № 340/478/23

за позовом ОСОБА_1

до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області

про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2023 року адвокат Загородній Ігор Володимирович в інтересах ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про скасування пункту десятого рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року № 440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; зобов`язання Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану повторно розглянути його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 01 жовтня 2021 р.; зобов`язання Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0000 га за рахунок земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером - :02:000:9505, розташованої на території Мар`янівської територіальної громади (колишньої Великовисківської сільської ради Маловисківського району) Кіровоградської області, відповідно до поданого клопотання від 01 жовтня 2021 року.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України до справ незначної складності віднесено, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі (зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства), свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішення судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №340/478/23, які передбачені частинами четвертою та п`ятою статті 328 КАС України: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України), суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 816/1331/17, від 01 жовтня 2020 року у справі № 120/4116/19-а, від 15 червня 2021 року у справі № 823/106/18.

Також скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 480/303/19, від 01 червня 2022 року у справі № 480/1615/21, від 16 лютого 2023 року у справі № 480/1610/21, від 07 березня 2023 року у справі № 480/1612/21. Вказане обґрунтовує невідповідністю вказаних позицій висновкам, що викладені у постановах Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 816/1331/17, від 01 жовтня 2020 року у справі № 120/4116/19-а, від 15 червня 2021 року у справі № 823/106/18.

Однак, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Окрім того, Суд відхиляє посилання скаржника на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 травня 2020 року у справі № 816/1331/17 з огляду на те, що вказаний спір виник на стадії погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 120/4116/19-а, оскільки спір у цій справі стосується вирішення питання щодо наявності у члена фермерського господарства права на отримання безоплатно у власність частини земельної ділянки, що перебуває у користуванні фермерського господарства. До того ж, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021року у справі №817/1911/17 відступив від правових висновків, викладених у цій справі.

Крім того, Суд також критично оцінює посилання скаржника на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 823/106/18 щодо можливості отримання заінтересованою особою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у разі перебування останньої у користуванні іншої особи, з огляду на те, що Суд у цій справі вказав про необхідність долучення до клопотання заявника письмової згоди землевласника (землекористувача), засвідченої нотаріально. Натомість, у справі № 340/478/23, рішення у якій оскаржуються, суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем було додано неналежний документ, а саме ксерокопію заяви (погодження) ОСОБА_2 , завірену підписом ОСОБА_3.

Разом з тим, Суд також відхиляє твердження скаржника про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 480/303/19, від 01 червня 2022 року у справі № 480/1615/21, від 16 лютого 2023 року у справі № 480/1610/21, від 07 березня 2023 року у справі № 480/1612/21, що обґрунтовано невідповідністю вказаних позицій висновкам, які викладені у постановах від 04 травня 2020 року у справі № 816/1331/17, від 01 жовтня 2020 року у справі № 120/4116/19-а, від 15 червня 2021 року у справі № 823/106/18.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема в постанові від 5 жовтня 2022 року у справа № 922/1830/19 вказала, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, тощо.

До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне підґрунтя, про що йдеться, зокрема, у п. 70 рішення «Chapman v. the United Kingdom» (заява № 27238/95).

Таким чином, необхідність відступу має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані. Причинами для відступу можуть бути лише вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновку Верховного Суду, якій був висловлений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 480/303/19, від 01 червня 2022 року у справі № 480/1615/21, від 16 лютого 2023 року у справі № 480/1610/21, від 07 березня 2023 року у справі № 480/1612/21, а фактично висловив незгоду з вказаною правовою позицією.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом в ухвалах від 21 грудня 2022 року у справі № 420/11880/21, від 01 травня 2023 року у справі №320/14007/21, від 11 травня 2023 року у справі № 400/11158/21.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Загороднього Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року у справі № 340/478/23 за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді А.А. Єзеров

С.М. Чиркін