Справа № 280/4743/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Справа № 280/4743/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 15.06.2023 №52 щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача 1 здійснити позивачу призначення і виплату пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 08.06.2023.

Ухвалою суду від 04.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд адміністративної справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Зазначає, що він працював з 17.03.1986 по 23.07.1986 та з 14.08.1986 по 29.09.1986 на посаді моториста-матроса теплоходу «Овруч». При цьому, позивач зазначає, що згідно переліку теплоходів, що працювали в зоні ЧАЕС в 1986 році, теплохід «Овруч» працював в зоні ЧАЄС в наступні періоди: з 24.05.1986 по 25.05.1986, з 31.07.1986 по 01.08.1986, з 07.08.1986 по 11.08.1986, з 25.09.1986 по 29.09.1986, з 20.11.1986 по 22.11.1986. Зазначає, що у зв`язку із наведеними обставинами позивач звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте отримав необґрунтовану відмову у призначенні пенсії. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечили. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС другої категорії, оскільки відсутні первинні документи, що підтверджують факт роботи безпосередньо в зоні відчуження з моменту аварії до та після 1 липня 1986 року, оскільки не додано завірені копії документів, в яких зазначено дні виїзду в зону ЧАЕС, населений пункт чи об`єкт де заявником виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З урахуванням викладеного у відзивах на позовну заяву, відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 08.06.2023 позивач звернувся до територіального підрозділу ПФУ з заявою про призначення пенсії, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 15.06.2023 №52 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. В якості підстави для відмови у призначенні пенсії зазначено, що немає підстав для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, оскільки відсутні первинні документи, що підтверджують факт роботи безпосередньо в зоні відчуження з моменту аварії до та після 1 липня 1986 року (не надано завірені копії документів, в яких зазначено дні виїзду в зону ЧАЕС, населений пункт чи об`єкт, де заявником виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС).

Позивач, не погодившись з правомірністю прийнятого рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Суд зазначає, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (далі Закон №796).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону №796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Відповідно до статті 10 Закону №796, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 14 Закону №796, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Статтею 55 Закону №796 визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років.

Згідно довідки від 22.06.2011 №128/13-21, виданої філією Запорізький суднобудівний - судноремонтний завод ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот», ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 року № 14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 22.08.1956 року № 1173.

Пункт населення - м. Чорнобиль теплохід «Овруч».

Періоди: з 24.05.1986 року по 25.05.1986 року, з 25.09.1986 року по 26.09.1986 року.

Періоди зазначеної роботи до 1 січня 1988 року зараховується до стажу при призначенні пенсії в трьох кратному розмірі, а за період з 1 січня 1988 року по 1 січня 2006 року в полуторному розмірі.

Підстава видачі довідки: архівні документи, судновий журнал, табель, додаток № 1, перелік суден, працюючих в зоні ЧАЕС.

Згідно переліку теплоходів, що працювали в зоні ЧАЕС, в 1986 році, теплохід «Овруч» працював в зоні ЧАЕС в наступні періоди: з 24.05.1986 року по 25.05.1986 року, з 31.07.1986 року по 01.08.1986 року, з 07.08.1986 року по 11.08.1986 року, з 25.09.1986 року по 29.09.1986 року, з 20.11.1986 року по 22.11.1986 року.

Отже, наданими до матеріалів справи документами підтверджується, що у період з 24.05.1986 по 25.05.1986 позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо у місті Чорнобиль, у складі екіпажу теплоходу «Овруч».

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.65 Закону №796, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 65 Закону №796 передбачено, що посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Позивач має посвідчення, яке видано уповноваженим органом та підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.21).

У постанові від 28.11.2018 у справі №295/9529/16-а, в якій розглядалися подібні правовідносини, Верховний Суд дійшов висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем під час звернення до органу Пенсійного фонду надав усі необхідні документи, які надають право на призначення пенсії, відповідно до Закону №796, проте органом ПФУ належної оцінки поданим документом надано не було, у зв`язку з чим прийнято формальне та протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії.

Також, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. І саме Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

За таких обставин, позовні вимоги до ГУ ПФУ в Запорізькій області на даний час є необґрунтованими та передчасними.

ГУ ПФУ в Запорізькій області є органом який буде зобов`язаний проводити позивачу виплату пенсії, після відповідного рішення про її призначення та отримання матеріалів пенсійної справи від ГУ ПФУ в Рівненській області.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, буд.7, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.06.2023 №52 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 призначення пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 08.06.2023.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова