Справа № 500/2517/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2517/23

03 серпня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якій позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №61 від 23.03.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фону України в Хмельницькій області, в ході розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком встановлено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком до періодів роботи (служби) в зоні відчуження не зараховано період з 04.08.1988 по 01.12.1988 оскільки у військовому квитку від 24.12.1986 НОМЕР_1 період роботи в зоні відчуження дописано іншим чорнилом, а в копії довідки форми 122 №344 про період перебування в зоні відчуження (с. Бабчин, с. Погонное, с. Жарзное, с. Добрино 10 км, с. Савичі) - с. Добрино не відноситься до зони відчуження, з огляду на що, відповідач дійшов висновку про те, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вважає такий висновок відповідача протиправним, та зазначає, що він має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3) Серії НОМЕР_2 з огляду на що, вважає, що на нього поширюється дія приписів статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою від 01.06.2023, суд залишив позовну заяву без руху, встановивши строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

27.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що на момент звернення позивача до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, - його вік становив 55 років, страховий стаж - 26 років 11місяці 5 днів. Однак, за результатами розгляду документів наданих позивачем, не підтверджено право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який відпрацював у зоні відчуження у 1988 році не менш 30 календарних днів в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком (арк. справи 24-29).

29.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке рішенням №61 від 23.03.2023 відмовило позивачу у призначенні вказаного виду пенсії, оскільки наданими документами не підтверджено право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який відпрацював у зоні відчуження у 1988 році не менш 30 календарних днів (арк. справи 30-36).

Інших заяв, в тому числі по суді справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статі 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування в основній щорічної відпустки головуючої судді у даній справі, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 6).

Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 (категорія 3) (арк. справи 8 зворот).

Також, рішенням Козівського районного народного суду від 10.03.1993 у справі №2-78 встановлено юридичний факт прийняття участі позивачем в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і перебування в 30 кілометровій зоні підвищеної радіації з 04.08.1988 по 01.12.1988 (арк. справи 9).

В матеріалах справи також міститься військовий квиток серії НОМЕР_1 (арк. справи 7) та довідка форми 122 за №344 (арк. справи 8) відповідно до записів з яких слідує, що позивач в період з 04.08.1988 по 01.12.1988 перебував у складі Військової частини НОМЕР_3 на посаді водія та виконував роботу у населених пунктах зони відчуження.

15.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Вказану заяву за принципом «екстериторіальності» передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії №61 від 23.03.2023 відмовлено позивачу у призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (арк. справи 5 зворот).

Так, відмовляючи позивачу відповідач вказав, що вік позивача становить 55 років, страховий стаж - 26 років 11 місяці 5 днів. Однак, за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком до періодів роботи (служби) в зоні відчуження не зараховано період з 04.08.1988 по 01.12.1988 оскільки у військовому квитку від 24.12.1986 НОМЕР_1 період роботи в зоні відчуження дописано іншим чорнилом, а в копії довідки форми 122 №344 про період перебування в зоні відчуження (с. Бабчин, с. Погонное, с. Жарзное, с. Добрино 10 км, с. Савичі) - с. Добрино не відноситься до зони відчуження, з огляду на що, відповідач дійшов висновку про те, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як в учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році.

Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача 2, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Враховуючи вимоги частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення створює Закон № 796-ХІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 9 Закону №796-ХІІ передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є зокрема: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Статтею 15 Закону №796-ХІІ визначено підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Частиною першою статті 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, - пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Право на вищезазначений вид пенсії надається із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Судом встановлено, а сторонами не спростовано, що на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із заявою від 15.03.2023 про призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, він досягнув 55 років, а його страховий стаж становив 26 років 11місяці 5 днів.

Суд зазначає, що пункт 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 доповнено підпунктом 7 згідно з Постановою Пенсійного фонду №33-1 від 25.11.2021, відповідно до якого: 7) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи чи учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року у справі №398/494/17.

Суд зазначає, що наявність у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 (категорія 3), виданим Тернопільською обласною державною адміністрацією.

Окрім цього суд враховує, що рішенням Козівського районного народного суду від 10.03.1993 у справі №2-78, встановлено юридичний факт прийняття участі позивачем в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і перебування в 30 кілометровій зоні підвищеної радіації з 04.08.1988 по 01.12.1988.

Також позивачем до матеріалів справи додано копію військового квитка серії НОМЕР_1 та довідки форми 122 за №344 відповідно до записів з яких слідує, що позивач в період з 04.08.1988 по 01.12.1988 перебував у складі Військової частини НОМЕР_3 на посаді водія та виконував роботу у населених пунктах зони відчуження.

При цьому, суд критично оцінює покликання відповідача 2 у оскарженому рішенні на те, що до періодів роботи (служби) в зоні відчуження не зараховано період з 04.08.1988 по 01.12.1988 оскільки у військовому квитку від 24.12.1986 НОМЕР_1 період роботи в зоні відчуження дописано іншим чорнилом, а в копії довідки форми 122 №344 про період перебування в зоні відчуження (с. Бабчин, с. Погонное, с. Жарзное, с. Добрино 10 км, с. Савичі) - с. Добрино не відноситься до зони відчуження, оскільки позивачем доданими матеріалами підтверджено участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 та перебування у населених пунктах зони відчуження понад 30 календарних днів (при необхідних 30 календарних днів) в складі військового формування, чим підтвердив право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як в учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №61 від 23.03.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796-XII не відповідає передбаченим частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд врахував, що за наслідками розгляду документів позивача встановлено, що страховий стаж позивача становить 26 років 11 місяці 5 днів, вік 55 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи є визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватися у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом».

Нормативно-правовим актом, яким регулюються умови призначення пенсії за віком є Закон №1058 з урахуванням Закону №796.

Враховуючі визначені цією нормою підстави та умови призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення такої пенсії (вік та стаж), суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у даному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 145 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною третьою статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву від 15.03.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення про призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, то суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернення за пенсією відбулось 15.03.2023, пенсія позивачу має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Розмір судового збору, який сплачено позивачем відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" становить 876,06 грн, а отже, такі судові витрати підлягають до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (орган, який прийняв скасоване судом рішення).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №61 від 23.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2023 з доданими документами та за наслідками розгляду прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати в розмірі 876 (вісімсот сімдесят шість) гривень 06 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідачі: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Чекірди Гната, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, );

Головуючий суддя Мірінович У.А.