Справа № 520/11561/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 серпня 2023 року № 520/11561/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування висновку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок за фактом неналежного виконання військовослужбовцями 3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів, що виразилось у відкритій відмові виконувати бойовий наказ, затверджений 28.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_2 в частині, що стосується солдата ОСОБА_1 , кухаря господарчої групи взводу забезпечення 3 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок, затверджений 28.03.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_2 в частині, що його стосується є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки службове розслідування проводилось з порушенням вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, не проводячи заходів з виконання завдань службового розслідування, що призвело до протиправних висновків стосовно позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року, зокрема, заяву представника ОСОБА_1 про поновлення строку на подання адміністративного позову задоволено; визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом; прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Адміністративний позов та ухвалу суду від 31.05.2023 року було направлено на електронну адресу відповідача у відповідності до норм діючого законодавства 01.06.2023 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом секретаря судового засідання.

Однак, представник відповідача правом подання до суду відзиву на позов не скористався, заяви про визнання позову або будь-якої іншої до суду не подав.

Відповідно до ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

У позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 є солдатом, кухарем господарчої групи взводу забезпечення 3 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, призваним по мобілізації 02.08.2022 Нововодолазьким РВК у Харківській області.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 02 2023 №248 «Про призначення службового розслідування», начальником відділення по роботі з особовим складом, підполковником ОСОБА_3 було проведено службове розслідування по факту неналежного виконання військовослужбовцями 3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів, що виразилось у відкритій відмові виконувати бойовий наказ в умовах воєнного стану.

В межах проведеного службового розслідування було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 старший лейтенант ОСОБА_4 командир 7 роти 3 стрілецького батальйону 9 з охорони та оборони об`єктів державного значення) віддав бойовий наказ особовому складу, який перебував в резерві, щодо зайняття позицій та їх подальшої оборони в районі населеного пункту Кремінна Луганської області. Інформація щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України (ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України Непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці) внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.02.2023 року №0000439. 05.02.2023 року з населеного пункту Лиман Донецької області військовослужбовців, які відмовились виконувати бойовий наказ, передислоковано до тимчасового місця розташування підрозділу 3 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) для з`ясування причин та обставин.

Також, 11.02.2023 року командир батальйонної групи 5 бригади полковник ОСОБА_5 рапортом доповів про те, що 11.02.2023 року військовослужбовці підпорядкованого йому підрозділу відкрито відмовились виконувати бойовий наказ, щодо зайняття позицій та їх подальшої оборони в районі населеного пункту Кремінна, Луганської області. Інформація щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України (ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України Непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці) внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.02.2023 року №0000449 05.02.2023 року

Заступником командира військової частини по роботі з особовим складом полковником ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в населеному пункті Васищево Харківської області (військове містечко № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 ) о « 09» годині « 30» хвилин, особовому складу було віддано бойовий наказ для здійснення маршу в населений пункт Лиман Донецької області для подальшого виконання бойових дій, завдань за призначенням. В ході віддання наказу, на думку командира, 14 військовослужбовців відкрито відмовились виконувати бойовий наказ.

Також, в ході службового розслідування було встановлено, що т.в.о. заступника начальника військової частини по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в населеному пункті Васищева Харківської області (військове містечко № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 ) з 09 годині 30 хвилин особовому складу, який пройшов військово-лікарську комісію та визнаний придатним до військової служби, було віддано бойовий наказ для здійснення маршу в населений пункт Лиман Донецької області для подальшому виконання бойових завдань за призначенням, в ході чого 7 військовослужбовців відкрито відмовились виконувати бойовий наказ, до кількісного складу яких входить і позивач.

Про факт відкритої відмови від виконання бойового наказу військовослужбовцями частини, зокрема, і солдатом ОСОБА_1 14.03.2023 року за вих. 40/05/12-1392 повідомлено Харківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил 28.02.2023 року за вих. №40/05/12-1393 повідомлено Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава.

15.03.2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ухвалив клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гаупвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України строком до 13.05.2023 року солдату ОСОБА_1 , а також визначено суму застави у розмірі 107360,00 грн.

Відкрита відмова військовослужбовця виконувати бойовий наказ командира, тобто виконувати загальні вимоги військової служби, під час дії воєнного стану, в бойовій обстановці, при вирішенні бойових (спеціальних) завдань, стали підставою недодержання порядку і правил, установлених військовими статутами та іншим законодавством України з питань проходження військової служби. Низька усвідомленість військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності територіальної цілісності України, вірності Військовій присязі, призвели до порушення діючого законодавства, а саме ст.402 Кримінального кодексу України.

За результатами проведеного службового розслідування, було прийнято висновок за фактом неналежного виконання військовослужбовцями 3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів, що виразилось у відкритій відмові виконувати бойовий наказ, затверджений 28.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_2 .

Відповідно до резолютивної частини вказаного висновку, службове розслідування за фактом неналежного виконання військовослужбовцями службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів, що виразилось у відкритій відмові виконувати бойовий наказ в умовах воєнного стану закінчено, одночасно із закінченням службового розслідування, копії матеріалів службового розслідування були направлені до Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій га оборонній сфері об`єднаних сил, а також до Територіального управління Державного бюро розслідувань.

На переконання позивача, зазначений висновок є протиправним та таким, що порушує його права. Так, позивачем у позовній заяві вказано, що службове розслідування проводилось з порушенням вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, оскільки позивач не був ознайомлений з підставами проведення службового розслідування; позивача не повідомлялося про проведення відносно нього службового розслідування, тим самим унеможливлюючи подання ним будь-яких заяв, клопотань, подання власних доказів (порушуючи право на захист, упереджено формуючи безапеляційну віту позивача у вчиненні правопорушення), позивача не було ознайомлено зі своїми правами та обов`язками під час проведення службового розслідування; під час проведення службового розслідування пояснення у позивача не відбирались, під час службового розслідування, позивача було позбавлене права подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; позивача не було ознайомлено з актом службового розслідування, що надає підстави для висновку про його не складання (при цьому, складання акту за результатами службового розслідування є обов`язком, а не правом); фактично позивача було позбавлене права отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування; позивача було позбавлене права висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, лій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; була допущена неповнота та необ`єктивність проведення службового розслідування.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з приписами ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Порядок проходження військової служби в Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008).

Згідно п. 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.

Відповідно до положень ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Приписами ст.6 Дисциплінарного статусу Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статусу Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно приписів ст. 84 Дисциплінарного статусу Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі Порядок).

Приписами абз. 4 п.2 розділу І Порядку визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Вимогами п.9 розділу ІІІ Порядку передбачено, що посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Положенням п.1 розділу ІV Порядку встановлено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідно до п.3 розділу ІV Порядку військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно п. 1 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п.3 розділу VІ Порядку примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Позивачем у позовній заяві вказано, що норми діючого законодавства свідчать на користь того, що відповідачем під час проведення службового розслідування було допущено ряд порушень як і порядку проведення такого службового розслідування, так і прав позивача, проте позивачем дій відповідача щодо проведення вказаного службового розслідування та дій щодо недотримання порядку проведення службового розслідування не оскаржено.

В той же час, суд зазначає, що у спірних правовідносинах актом індивідуальної дії, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для позивача є рішення за результатами службового розслідування.

При цьому, суд зазначає, що висновок службового розслідування не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, стосовно яких був складений, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Висновок службового розслідування є носієм оціночної і доказової інформації щодо обставин, які стосуються, зокрема, військовослужбовця, документом, на підставі якого приймаються відповідні рішення у формі наказів посадових осіб по особовому складу. А тому висновок службового розслідування, в тому числі й оцінка дій посадових осіб щодо його складання, викладення у ньому висновків, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого висновку службового розслідування.

Суд наголошує, що проведення службового розслідування передбачає комплекс заходів, виконання яких покладається на певне коло осіб. Результат реалізації повноважень суб`єкта владних повноважень, зокрема, рішення, яке безпосередньо і породжує ті чи інші юридичні наслідки, може бути предметом судового оскарження. Натомість, дотримання законодавчих вимог щодо порядку та способу проведення службового розслідування та реалізації результатів такого входить до предмету доказування при розгляді спору щодо правомірності рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень на його основі.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями ч.1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 18-рп/2004 термін порушене право, який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Суд зазначає, що гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №687/1539/16-а та від 04 лютого 2020 року у справі №320/7969/17.

Відповідно до положень ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування висновку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.