Справа № 759/2934/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/2934/23 Суддя (судді) першої інстанції: Єросова І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Епель О.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Серяка Євгена Михайловича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до інспектора з паркування Серяка Євгена Михайловича (далі - відповідач 1, інспектор), Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 2, Департамент), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову, складену інспектором з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Серяком Євгеном Михайловичем, про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія і номер постанови про адмін. правопорушення 1КІ від 09 лютого 2023 року;

- закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутністю складу правопорушення (події);

- судові витрати покласти на Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн. та сплату послуг по поверненню автомобіля у розмірі 1929,40 грн. (штраф, витрати на евакуацію авто, зберігання автомобіля);

- стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) плату за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано відсутністю беззаперечних доказів порушення позивачем пп. 15.9 ПДР, а за таких обставин склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 122 КУпАП відсутній. Зазначено, що за адресою: м.Київ, вул. Костянтинівська, 11-б, де позивач припаркував автомобіль, відсутній виїзд з прилеглої території, незважаючи на наявність воріт. Також вказано на відсутність підстав для тимчасового затримання транспортного засобу за вимогами ст.265-4 КУпАП, оскільки автомобіль не перешкоджав руху. Також позивач вважає, що при складанні акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу відповідачем було допущено порушення вимог ст. 265-4 КУпАП. Оскільки відповідач прийняв незаконну постанову, незаконно евакуював автомобіль, а позивачем було витрачено багато часу на його повернення та на захист свого порушеного права в суді, позивач просив задовольнити вимогу про стягнення з відповідача 5000,00 грн. моральної шкоди, а також 1929,40 грн. за сплату послуг з евакуації автомобіля.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 , у якому просив визнати протиправною постанову, складену інспектором з паркування Департаменту транспортної інфраструктури КМДА про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки та закрити справу, а оскаржувана постанова складена стосовно ОСОБА_2 , тому в даному випадку відсутнє порушене право позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що 09 лютого 2023 року приблизно о 17.40 - 17.50 год. позивач користувався автомобілем Shkoda Superb Classic синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28 листопада 2003 року та відповідно до наказу по підприємству № 1 від 03 січня 2023 року «Про закріплення автотранспортних засобів», а також Додатку № 1 до наказу КО «Київзеленбуд», де вказано, що вищезазначений автомобіль закріплений за ОСОБА_1 , з чого вбачається, що саме позивач є належним користувачем автомобіля Shkoda Superb Classic, д.н.з. НОМЕР_1 , і відповідальним за нього. В п. 1.1 Наказу по підприємству № 1 від 03. січня 2023 року «Про закріплення автотранспортних засобів» чітко вказано на те, що відповідальним за порушення правил дорожнього руху на автотранспортних засобах несуть персонально працівники, закріплені за таким автотранспортом, а також, доказом того, що саме позивач є належним користувачем вищезазначеного авто, є подорожній лист службового легкового автомобіля № ШО 207.

Також зазначено, що від керівника підприємства, на балансі якого знаходиться автомобіль, позивач має відповідне доручення на представництво його інтересів, тому позивач вправі подавати позови і від його імені. Тому навіть з цього боку ОСОБА_1 мав право подавати позов до суду та законно представляти інтереси особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Однак, цей факт суд першої інстанції не дослідив.

Крім того, вказано, що в протоколі зазначено лише прилад фотофіксації № Термінал ParkUp. Цілком зрозуміло, що прилад фотофіксації не є приладом для здійснення замірів, а фотографії не можуть дозволити точно визначити відстань, оскільки цьому заважає ефект «перспективи» (візуальна зміна розмірів об`єктів та відстаней до них пов`язана із сприйняттям зображення з однієї точки фіксації). За таких умов протокол не містить доказів зупинки Т/3 ближче 10 м від виїзду з прилеглої території і безпосередньо в місці виїзду, оскільки в ньому відсутні точні значення замірів.

Таким чином, матеріали справи не містять беззаперечних доказів порушення позивачем пп. и) п. 15.9 ІІДД, а за таких обставин склад адміністративного правопорушення не сформований.

Відповідач подав відзив на скаргу позивача, в якому наполягав на законності оскаржуваного рішення. Зазначив, що за відсутності внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача відповідного транспортного засобу відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) несе саме керівник юридичної особи, в даному випадку - ОСОБА_2 . Водночас, твердження ОСОБА_1 про те, що саме він є належним користувачем автомобіля Shkoda Superb Classic, д.н.з. НОМЕР_1 , не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами статті 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 лютого 2023 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Серяком Є.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 09 лютого 2023 року, якою ОСОБА_2 , який є керівником КО "КИЇВЗЕЛЕНБУД", якому належить транспортний засіб Skoda SuperB Classic, д.н.з. НОМЕР_3 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. Підставою винесення оскаржуваної постанови стало порушення п.15.9 Правил дорожнього руху.

Технічним засобом, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення, є Термінал ParkUP.

Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 8 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пп. «и» п.15.9 Правил дорожнього руху, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзд.

Відповідно до ч.3 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно примітки суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

При цьому, згідно ч.1 статті 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортної о засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до статті 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Отже, оскільки ОСОБА_2 є керівником КО «Київзеленбуд», за яким зареєстрований зафіксований транспортний засіб Skoda SuperB Classic, д.н.з. НОМЕР_3 , що не спростовано позивачем та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, то відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку саме ОСОБА_2 є відповідальною особою, яка має нести адміністративну відповідальність за фактом зупинення транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, обставини якого зафіксовані в спірній постанові.

Разом з тим, ч. 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, нормативно-правові акти чи індивідуальні акти, прийняті суб`єктом владних повноважень з порушенням закону, підлягають визнанню нечинними чи скасуванню лише у разі порушення прав, свобод чи інтересів фізичної особи і необхідності судового захисту з метою поновлення порушеного права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав, свобод та законних інтересів, який складається із двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист прав, свобод чи законних інтересів. При цьому особа, яка звергається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Згідно статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків,- тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відтак, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи, шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а та від 22 жовтня 2020 року у справі №359/630/19, який в силу вимог ч.5 статті 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, в п.1 рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1097 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. Так, відмінною ознакою дій суб`єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки.

Проте, спірна постанова не є актом, на підставі якого особа - позивач, в даному випадку - ОСОБА_1 - притягнута до адміністративної чи будь-якої іншої відповідальності.

Згідно п.19 ч. 1 статті 4 КАСУ, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Між тим, постановою про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № від 09 лютого 2023 року, винесеною головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Серяком ЄМ., застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 15.9 и) Правил дорожнього руху, ч.3 статті 122 КУпАП, саме до ОСОБА_3 , а не до ОСОБА_1 .

Тобто, в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення серії 1К1 № від 09 лютого 2023 року відповідно до норми ч.1статті 14-2 КУпАП вказана фізична особа ОСОБА_3 - керівник КО «Київзеленбуд», а позивачем по справі є юридична особа підлегла особа ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Отже, судом в оскаржуваному рішенні вірно враховано, що права позивача - ОСОБА_1 - спірною постановою жодним чином не порушені.

При цьому, у ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідачів.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 грудня 2019 року в справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року в справі № 910/6091/19, від 08 квітня 2020 року в справі № 761/310/17, від 16 жовтня 2020 року в справі № 910/12787/17.

Щодо посилання позивача на Наказ по підприємству № 1 від 03 січня 2023 року «Про закріплення автотранспортних засобів», а також Додаток № 1 до Наказу КО «Київзеленбуд», де вказано, що автомобіль автомобіля Shkoda Superb Classic, д.н.з. НОМЕР_1 , закріплений за ОСОБА_1 , з чого вбачається, що саме позивач є належним користувачем такого автомобіля і відповідальним за нього, суд зауважує таке.

Нормами статті 279-3 КУпАП регламентовано порядок звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, згідно статті 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів» від 14 листопада 2018 року № 1197 визначено процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу.

Відповідно до статті 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Між тим, у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів позивач не значиться користувачем транспортного засобу Shkoda Superb Classic, д.н.з. НОМЕР_1 . Протилежного апелянтом суду не доведено.

Принагідно колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 , будучи власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, передаючи його в користування третім особам, має бути зацікавлений та вжити належних заходів задля забезпечення дотримання користувачем такого ТЗ правил дорожнього руху та неухильного виконання вимог чинних нормативно-правових актів останнім.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в спірному випадку відповідачем правильно визнано ОСОБА_2 суб`єктом скоєного правопорушення, та оскаржувана постанова винесена щодо нього правомірно. Відповідно, права позивача спірною постановою не порушено.

Щодо посилання апелянта на те, що від керівника підприємства, на балансі якого знаходиться транспортний засіб Skoda SuperB Classic, д.н.з. НОМЕР_3 , позивач має відповідне доручення на представництво його інтересів, тому позивач вправі подавати позови і від його імені, то колегія суддів критично його оцінює, вважаючи безпідставним. По-перше, довіреність №14 від 18 січня 2018 року, долучена позивачем до апеляційної скарги, не надає ОСОБА_1 права представляти інтереси ОСОБА_2 у судах, а стосується виключно виконання службових обов`язків позивача стосовно функціонування та господарської діяльності управління міської станції захисту зелених насаджень, а по-друге, взагалі не містилася в матеріалах справи суду першої інстанції, у зв`язку з чим суд не мав можливості надати такій довіреності оцінку, крім того, такий аргумент позивача не був підставою заявленого позову.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що визначений позивачем предмет спору не має впливу на його права, інтереси чи обов`язки, судова колегія дійшла висновку про правомірність висновку місцевого суду про необґрунтованість позовних вимог, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст рішення виготовлено 01 серпня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев