Справа № 280/5956/23
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

02 серпня 2023 року Справа № 280/5956/23 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Максименко Л.Я., перевіривши матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ),

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність допущену Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо неврахування ОСОБА_1 до строку військової служби та загальної вислуги років періоду навчання на кафедрі військової підготовки Національного університету біоресурсів і природокористування України освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за спеціальністю 6.110101 «Ветеринарна медицина» (ветеринарне забезпечення підрозділів, частин, з`єднань) з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2015 року (статус студент + курсант) протиправною та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити перерахунок строку військової служби та загальної вислуги років ОСОБА_1 враховуючи період навчання на кафедрі військової підготовки Національного університету біоресурсів І природокористування України освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за спеціальністю 6.110101 «Ветеринарна медицина» (ветеринарне забезпечення підрозділів, частин, з`єднань) з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2015 року (статус студент + курсант);

визнати бездіяльність допущену Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невнесення відповідних записів до трудової книжки ОСОБА_1 протиправною та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України зробити відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 згідно наступних наказів:

наказу ректора Національного університету біоресурсів та природокористування України №657 «СК» від 25.07.2014р.

наказу ректора Національного університету біоресурсів та природокористування України №796 «СК» від 17.06.2016р.

наказу завідувача кафедри військової підготовки Національного університету біоресурсів і природокористування України від 25.08.2015 року № 58 про призначення на посаду курсанту другого року магістратури кафедри військової підготовки Національного університету біоресурсів і природокористування України;

наказу завідувача кафедри військової підготовки Національного університету біоресурсів і природокористування України від 30.06.2016року № 35 про виключення із списків особового складу кафедри військової підготовки Національного університету біоресурсів і природокористування України та всіх видів забезпечення, та вважати таким, що вибув для подальшого проходження служби;

наказу командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 року № 98 о/с про призначення лейтенанта ОСОБА_2 на посаду лікаря (ветеринарноїмедицини) тилу ВОС;

наказу командувача Національної гвардії України від 14.03.2017 року № 31 о/с про переміщення лейтенанта ОСОБА_1 лікаря (ветеринарної служби) тилу для подальшого проходження служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 04 квітня 2017року;

наказу командувача Національної гвардії України від 20.10.2017 року №14бо/с про відрядження старшого лейтенанта ОСОБА_1 лікаря (ветеринарної служби) тилу для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України;

наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.11.2017 №282, яким старший лейтенант ОСОБА_1 був зарахований в списки особового складу частини на всі види забезпечення з 09.11.2017року:

ПТрУ№ 57 о/с від 19.10.2018р.;

наказу командувача Національної гвардії України №143 о/с від 30.07.2021 про звільнення з військової служби у запас Збройних Сил України за п.п. «А» п.2, частини 5, ст. 26 Закону України «Про військовий обов язок і військову службу» (у зв 'язку із закінченням строку контракту);

наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2021 №212. яким капітан ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 28 серпня 2021 року;

наказу начальника Запорізького гарнізону №42 від 22.12.2018 «Про призначення посадових осіб Запорізького гарнізону»;

наказу начальника Запорізького гарнізону №6 від 23.03.2019 «Про призначення посадових осіб Запорізького гарнізону»;

наказу начальника Запорізького гарнізону №37 від 26.12.2019 «Про призначення посадових осіб Запорізького гарнізону»;

наказу начальника Запорізького гарнізону №53 від 23.11.2020 «Про призначення посадових осіб Запорізького гарнізону»;

визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка полягає в невиплаті під час звільнення 28.08.2021 грошової компенсації замість належних до видачі предметів речового майна за час проходження військової служби у повному розмірі, та відмові в проведенні розрахунку вартості за неотримане ОСОБА_1 речове майно станом на день звільнення 28.08.2021 р. з урахуванням всього періоду його служби, а не тільки періоду контракту та видачі відповідної довідку-розрахунок про вартість такого майна протиправною та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України провести розрахунок вартості за неотримане ОСОБА_1 речове майно станом на день звільнення 28.08.2021 р. з урахуванням положень Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Національної гвардії України в мирний час та особливий період, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 та з урахуванням всього періоду його служби.

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі сплати грошової компенсації за неотримане речове майно;

стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України середній заробіток ОСОБА_1 весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.08.2021 по день ухвалення судового рішення у даній справі з розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , що становить 1388, 26 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Судом встановлено, що позивач оскаржує, в тому числі, бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо неврахування ОСОБА_1 до строку військової служби та загальної вислуги років періоду навчання та невнесення записів до трудової книжки, тобто бездіяльність пов`язану із проходженням позивачем публічної служби та звільненням з неї.

Водночас, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивача звільнено ще 28.08.2021 на підставі відповідного наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, про що внесено записи у послужний список ОСОБА_1 . При цьому, позивач посилається на невнесення таких записів до трудової книжки.

Тобто, вже на момент звільнення зі служби позивач був обізнаний про вчинення відповідачем оскаржуваної наразі бездіяльності. Слід також зазначити, що позивач звертався до відповідача стосовно питання зарахування до стажу (вислуги) військової служби ОСОБА_1 всього періоду навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України, на який отримав відповідь від 15.11.2021 року № 1/3/934 .

Тобто, ще у 2021 році позивач був обізнаний про порушення його прав, звертався до відповідача зі спірного питання та отримав відповідь, тоді як з даним позовом звертається до суду лише 25.07.2023, тобто, поза межами строку, встановленого ст. 122 КАС України.

Крім того, позивач також оскаржує бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка полягає в невиплаті під час звільнення 28.08.2021 грошової компенсації замість належних до видачі предметів речового майна за час проходження військової служби у повному розмірі.

Суд зауважує, що що за змістом частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим частини першої статті 9-1 указаного Закону також передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою від 16 березня 2016 року №178 Уряд затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі також - «Порядок №178»).

За змістом пункту 3 указаного Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.

Водночас грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).

З системного аналізу указаних правових норм вбачається, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно гарантується державою, після звільнення військовослужбовець зберігає право на її отримання і виплата цієї компенсації має обов`язковий характер у разі його подальшого звернення з рапортом чи заявою.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Водночас в аспекті спірних правовідносин поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними. Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про оплату праці», КЗпП України, а також іншими підзаконними нормативними актами.

Натомість грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, виплата якої здійснюється за місцем проходження служби, тобто військової частини, з якою працівники перебувають (перебували) у трудових правовідносинах, має обов`язковий характер і особа має право на її отримання відповідно до державних гарантій та трудового договору.

Тож, суд вважає, що спір стосовно невиплати компенсації за неотримані предмети форменого одягу (за аналогією до грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) у розумінні частини другої статті 233 КЗпП України охоплюється застосованим у ній визначенням «законодавство про оплату праці».

Вказана позиція узгоджується із висновком КАС ВС у постанові від 10.07.2023 у справі № 520/28624/21

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Водночас, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, запровадження на території України карантину було безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Однак, карантин припинено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а отже з 01.07.2023 строки, які були продовжені на його період закінчились.

Враховуючи викладене, позивачу слід надати суду пояснення разом з підтверджуючими документами в обґрунтування дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду (зокрема пояснень, коли позивач дізнався про порушення його прав) або ж заяви про поновлення пропущеного строку із доказами поважності причин його пропуску.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, позивачем додано до матеріалів позову копію квитанції, яка є неякісною та унеможливлює перевірку судом сплати позивачем судового збору та зарахування таких сум до Державного бюджету. За вказаними обставинами судом складено актвід 31.07.2023.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Вищевикладені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам КАС України, а тому, згідно з ч.1 ст.169 КАС України, вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Суд зазначає, що недоліки даної позовної заяви можуть бути усунуті протягом 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду пояснень разом з підтверджуючими документами в обґрунтування дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду або ж заяви про поновлення пропущеного строку із доказами поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст.160, 161, 169, 171 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії- залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом подання до суду пояснень разом з підтверджуючими документами в обґрунтування дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду або ж заяви про поновлення пропущеного строку із доказами поважності причин його пропуску.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя Л.Я. Максименко