Справа № 160/11316/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 (шахтарі), що дає право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до ч. З ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи під час страйків з 18.05.1998 року по 25.05.1998 року, 29.05.1998 року по 30.05.1998 року, з 01.06.1998 року по 03.06.1998 року, 05.06.1998 року (1 день), 07.06.1998 року (1 день), 09.06.1998 року (1 день), з 12.06.1998 року по 18.06.1998 року; періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати 23.12.2002 року (1 день), з 20.08.1998 року по 31.08.1998 року (12 днів); період навчання у Філії «Учбово-курсовий комбінат» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року та з 03.05.2018 року по 04.05.2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального та пільгового стажу роботи за Списком № 1 (шахтарі), що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 09.08.2018 року по 16.03.2023 року «гірник очисного забою» з повним робочим днем в шахті, з урахуванням кратності відповідно до Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.03.2023 року про призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду.
05 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі. По тексту відзиву повторює зміст спірного рішення та зазначає, що до пільгового стажу не зараховані періоди навчання за пільговою довідкою від 16.03.2023 року №239 з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року та з 03.05.2018 року по 04.05.2018 року, оскільки перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу за набутою професією перевищує три місяці. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 10 років. Результати розгляду документів, до даних до заяви: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільговий умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного пільгового стажу.
06 липня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-1 в системі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі, зазначає, що не розглядав заяву позивача про призначення пенсії. Також зазначає, що трудова книжка позивача не містить відомості про розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включається період роботи та інші відомості, що визначають пільговий характер роботи, оскільки після закінчення навчання ОСОБА_1 продовжував працювати не за набутою професією, відсутні підстави для врахування періоду навчання з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року та з 03.05.2018 року по 04.05.2018 року до пільгового стажу. Періоди відпустки без збереження заробітної плати та участі у страйках не зараховані до пільгового стажу, оскільки протягом цих періодів позивачем не виконувалися роботи, що передбачають безпосередню зайнятість повний робочий день на підземних гірничих роботах з видобутку вугілля. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
16 березня 2023 року позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії «за віком ст. 114 ч. 3».
Рішенням відповідача-2 від 07.04.2022 року №97 відмовлено позивачу в призначенні пенсії. Зазначено: вік заявника 46 років; страховий стаж особи становить 49 років 8 місяців 28 днів, пільговий стаж роботи (ст. 14-25) 24 роки 10 місяців 22 дні. До пільгового стажу не зараховані періоди навчання за пільговою довідкою від 16.03.2023 року №239 з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року та з 03.05.2018 року по 04.05.2018 року, оскільки перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу за набутою професією перевищує три місяці. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 10 років. Результати розгляду документів, до даних до заяви: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільговий умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного пільгового стажу.

Згідно форми РС-право до трудової діяльності позивача на підземних роботах застосовано кратність 1.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Суд констатує тотожність правила на вихід на пенсію згідно ст. 14 Закону №1788-XII та ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV.

Згідно ч. 6 ст. 56 Закону №1788-XII при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Щодо періодів роботи під час страйків.

Відповідно до відомостей форми РС-право позивача періоди з 18.05.1998 року по 25.05.1998 року, з 29.05.1998 року по 30.05.1998 року, з 01.06.1998 року по 03.06.1998 року, 05.06.1998 року, 07.06.1998 року, 09.06.1998 року, з 12.06.1998 року по 18.06.1998 року не зараховані до пільгового стажу.

Позивач наполягав на тому, що страйк не визнавався незаконним, а тому відповідні періоди повинні бути зараховані до його пільгового стажу. Відповідач-2 у відзиві пояснень з цього приводу не навів. Відповідач-1 у відзиві зазначив, що під час страйків позивач не виконував відповідну роботу, а тому підстави для зарахування періодів страйку до пільгового стажу позивача відсутні.

Згідно ст. 17 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» від 03.03.1998 №137/98-ВР (далі - Закон № 137/98-ВР) страйк - це тимчасове колективне добровільне припинення роботи працівниками (невихід на роботу, невиконання своїх трудових обов`язків) підприємства, установи, організації (структурного підрозділу) з метою вирішення колективного трудового спору (конфлікту).

Відповідно до ст. 27 Закону №137/98-ВР, участь у страйку працівників, за винятком страйків, визнаних судом незаконними, не розглядається як порушення трудової дисципліни і не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно ст. 28 Закону №137/98-ВР, організація страйку, визнаного судом незаконним, або участь у ньому є порушенням трудової дисципліни. Час участі працівника у страйку, що визнаний судом незаконним, не зараховується до загального і безперервного трудового стажу.

З аналізу наведених норм вбачається, що перебування позивача у страйку не зараховується до стажу тільки в разі визнання такого страйку судом незаконним. Разом з тим, відповідачами не було надано на суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що страйки, в яких приймав участь позивач, були визнані судом незаконними, а тому суд вважає, що час участі позивача у страйках також підлягає зарахуванню до його пільгового стажу.

Аналогічне правозастосування визнано обґрунтованим Касаційним адміністративним судом у постанові від 26.03.2020 року у справі №423/2860/16-а.

Згідно трудової книжки позивача в період з 03.04.1998 року по 09.05.2005 року позивач працював гірником підземним третього розряду з повним робочим днем у шахті.

Стаж роботи за посадою «робітник підземний» є пільговим згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, ст. 14 Закону №1788-XII, Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року №202 (далі Постанова №202).

Суд висновує, що періоди страйку позивача мають бути зараховані до його пільгового стажу, а їх незарахування є протиправним та порушує права позивача.

Щодо періоду відпустки без збереження заробітної плати.

Відповідно до відомостей форми РС-право позивача періоди 23.12.2002 року, 20.08.1998 року по 31.08.1998 року не зараховані до пільгового стажу позивача.

Позивач наполягав на тому, що згідно листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році. Також вказував, що за ці періоди сплачено страхові внески. Відповідач-2 у відзиві пояснень з цього приводу не навів. Відповідач-1 у відзиві зазначив, що під час відпустки без збереження заробітної плати позивач не виконував відповідну роботу, а тому підстави для зарахування періодів відпустки без збереження заробітної плати до пільгового стажу позивача відсутні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відпустки без збереження заробітної плати є видом відпустки (п. 5 ст. 4 Закону №504/96-ВР).

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.03.2020 року у справі №423/2860/16-а.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

Також суд зауважує, що відсутність у спірному рішенні мотивів незарахування певного періоду трудової діяльності вказує на його необґрунтованість та може бути підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування. Водночас, така невмотивованість не створює правові підстави для обліку відповідного стажу як пільгового, оскільки такого характеру стаж набуває в разі його отримання за визначених законодавством умов.

Та обставина, що в спірному рішенні відсутні мотиви незарахування періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, не зумовлює набуття цими періодами юридичних властивостей, необхідних для визнання відповідного стажу пільговим (за обставин цієї справи не свідчить, що відповідна відпустка дійсно була в зв`язку з виробничою необхідністю). В свою чергу суд позбавлений можливості самостійно визнати цей стаж пільговим, оскільки доказів на підтвердження того, що періоди відпусток без збереження заробітної плати були пов`язані з виробничою необхідністю (наприклад, відповідні довідки, накази роботодавця, який наразі не є ліквідованим та в стані припинення не перебуває). При цьому як зазначив раніше суд, позивач має обов`язок довести ті обставини, на які він посилається. Обставина перебування у відпустці без збереження заробітної плати саме у зв`язку з виробничою необхідністю за обставин цієї справи судом не встановлена.

При цьому аналогічно з періодами участі позивача у страйку суд зазначає, що відповідачем-2 не приймалося рішення щодо зарахування періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати до його пільгового стажу, оскільки відповідний облік (та незарахування пільгового стажу) здійснено відповідачем-1.

Оскільки обов`язковою передумовою для зобов`язання зарахувати пільговий стаж є висновок суду про наявність такого стажу та його пільговий характер, який за обставин цієї справи судом не зроблено в зв`язку з недоведенням позивачем обставини перебування у відпустці без збереження заробітної плати саме в зв`язку з виробничою необхідністю, у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Щодо періодів навчання позивача.

Згідно трудової книжки позивача:

1) 24.02.2015 року переведено гірником з ремонту гірничих виробок третього розряду з повним робочим днем в шахті;

2) 13.02.2018 року - направлено на курси гірників очисного забою з відривом від виробництва;

3) 23.02.2018 року направлено на виробничу практику учнем гірника очисного забою з повним робочим днем в шахті;

4) 07.05.2018 року повернено на попереднє місце роботи гірником з ремонту гірничих виробок третього розряду з повним робочим днем в шахті.

Згідно наказу Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв космосу» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» від 08.02.2018 року №242-К в зв`язку з виробничою необхідністю, для професійної підготовки та підвищення кваліфікації робітників направлено на курси перепідготовки по професії «Гірника очисного забою» в Філіал «Навчально-курсовий комбінат» ПРаТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з відривом від виробництва і зі збереженням середнього заробітку по основному місцю роботи за весь період навчання, наступних робітників шахтоуправління з 13.02.2018 року по 04.05.2018 року.

Відповідно до довідки Учбово-курсового комбінату приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» від 13.02.2023 року №172 позивач проходив навчання у філії «Учбово-курсовий комбінат» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» з відривом від виробництва, з 13.02.2018 року по 04.05.2018 року.

Довідкою про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.03.2023 року №239 підтверджено, що позивач з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року проходив курси за професією «гірник очисного забою» з відривом від виробництва та отримував 100% тарифної ставки робітника підземного. Також у довідці зазначено: «Учбовий пункт (консультація та екзамен) 03.05.2018 року по 04.05.2018 року.

У спірному рішенні відповідача-2 з цього приводу зазначено, що періоди з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року та з 03.05.2018 року по 04.05.2018 року не зараховано до пільгового стажу, оскільки перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу за набутою професією перевищує три місяці. Аналогічні доводи містяться у відзивах відповідачів. Відповідач-1 уточним, що після закінчення навчання позивач продовжував працювати не за набутою професією.

Позивач в свою чергу наполягав на тому, що попри відмінність зайнятої після навчання посади вона також передбачена ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, посилався на відповідну судову практику.

Відповідно до п. «д» ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року №103/98 (далі Закон №103/98) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, в цьому аспекті справи спірним є поширення дії Закону №103/98 на ситуацію, коли особа працювала на посаді «гірник з ремонту гірничих виробок», пройшла навчання на професію «гірник очисного забою», після чого одразу продовжила працювати на посаді «гірник з ремонту гірничих виробок», в той час як за професією «гірник очисного забою» була працевлаштована зі спливом 3 місяців від завершення навчання.

Суд зазначає, що позивач обґрунтовано посилався на постанову Касаційного адміністративного суду від 12.09.2019 року у справі №185/6958/16-а, оскільки імпліцитно Верховним Судом вирішувалося в т.ч. питання про правомірність зарахування до пільгового стажу періоду навчання на «підземного гірничого робітника», після завершення якого особа працювала не за здобутою професією, однак на посаді, що також передбачена ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, відповідне зарахування визнано обґрунтованим.

В свою чергу суд зауважує, що норма п. «д» ст. 56 Закону №1788-XII не містить уточнення про необхідність навчання саме за здобутою професією.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким «в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи».

Також слід враховувати, що метою нормативного правила за ст. 38 Закону №103/98 є забезпечення потреб виробництв з тяжкими умовами праці кваліфікованими працівниками шляхом створення для них відповідної пільги. Враховуючи конкретні обставини цієї справи, в т.ч. час початку роботи позивачем за здобутою професією та його роботу після завершення навчання на посаді, що також передбачена ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Отже, при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідачу-2 належить зарахувати до пільгового стажу позивача згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, ст. 14 Закону №1788-XII, Постанови №202 періоди з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року, з 03.05.2018 року по 04.05.2018 року.

Щодо кратності обчислення пільгового стажу позивача.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 20.01.1992 року №8 встановлено, що працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності за статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавших повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:

- кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату за 1 рік 3 місяці;

- кожного року роботи, передбаченої у відповідних розділах Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення за 9 місяців.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 01.11.2018 року №21226/0/2-18/45 у відповідь на депутатський запит народного депутата України Мартовицького А.В. від 05.10.2018 року до законодавчого врегулювання питання (внесення змін до статті 114 Закону №1058) органи Пенсійного фонду України при призначення пенсій відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV враховують Роз`яснення №8.

Відповідачами пояснень з цього приводу не надано. Позивач зазначав, що до його трудової діяльності підлягає застосуванню кратність 1 рік за 1 рік і 3 місяці.

При цьому позивач зазначав, що до його юридичної ситуації Роз`яснення №8 має бути застосоване наступним чином: в наявності 04 роки 07 місяців 08 днів на провідній посаді (з 09.08.2018 року по 16.03.2023 року), повні 4 роки дають додатково 1 рік при використанні кратності (1 рік за 1 рік і 3 місяці), в зв`язку з чим стаж роботи на провідних професіях складає 05 років 07 місяців 08 днів. Загальний пільговий стаж 26 років 01 місяць 06 днів (з урахуванням повного задоволення позовних вимог), чого достатньо для призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV.

Щодо можливості використання Роз`яснення №8 суд зазначає наступне.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що за загальним правилом роз`яснення не є нормативно-правовими актами, оскільки уточнюють, деталізують та пояснюють основний правовий акт. При цьому ця змістовна властивість не позбавляє суд можливості їх застосування, оскільки такі роз`яснення в будь-якому випадку є правовими актами, тобто відповідають ч. 2 ст. 7 кодексу адміністративного судочинства України як джерела права, які мають похідне (вторинне) значення щодо правових актів, вказаних в частині першій цієї статті.

В свою чергу зміст Роз`яснення №8, попри його назву, вказує на нормативний характер цього документу, який саме встановлює, а не роз`яснює чи деталізує правило поведінки.

Окремо суд зауважує, що незалежно від належності Роз`яснення №8 до нормативно-правового акту воно підлягає застосуванню, оскільки в будь-якому випадку є правовим актом, тобто джерелом права у розумінні ч. 2 ст. 7 кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім цього, лист Міністерства соціальної політики України від 01.11.2018 року №21226/0/2-18/45 безпосередньо вказує на необхідність врахування органами Пенсійного фонду Роз`яснення №8.

Кабінет Міністрів України 22.02.1992 прийняв постанову № 81 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою на виконання постанови Верховної Ради України від 6 грудня 1991 р. "Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" постановив в п.1 міністерствам і відомствам України розробити проекти нормативних актів щодо застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення" згідно з додатком.

Додаток містить Перелік проектів нормативних актів щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», який у свою чергу в розділі ІІ містить Документи, що затверджуються міністерствами. Серед цих документів є Роз`яснення щодо врахування трудового стажу при призначенні пенсій (ст. 14 Закону), виконавцем визначено Мінсоцзабезпечення України, строк виконання - березень 1992 р.

Наразі ця постанова Кабінету Міністрів України є чинною.

Суд вважає, що посилання у Роз`ясненні № 8 на ст. 14 Закону № 1788-ХІІ доцільно застосовувати і при призначенні пенсії за ст. 114 Закону № 1058-ІV, оскільки зміст цих статей є тотожним. При цьому за ст. 11 Закону № 1788-ХІІ до відання Кабінету Міністрів України належать питання, пов`язані з реалізацією і додержанням гарантій, передбачених цим Законом, а п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV передбачає, що положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Також суд не вбачає суперечностей між Роз`ясненням № 8 і положеннями Закону №1058-ІV, оскільки відповідне роз`яснення не визначає: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. (ст. 4 Закону № 1058-ІV), натомість регулює правила розрахунку кратності пільгового стажу, що за правовим змістом положенням ст. 14 Закону №1788-ХІІ та ст. 114 Закону № 1058-ІV не суперечить.

Вказане роз`яснення спрямоване на забезпечення найбільш сприятливого обрахування стажу окремим категоріям громадян, що були зайняті на роботах з особливо важкими умовами праці та забезпечує реалізацію державної політики щодо створення пільгових умов для осіб, які працювали на професіях, які справляють особливий вплив на здоров`я, в зв`язку з чим застосування Роз`яснення №8 відповідає вимогам верховенства права. В зворотному випадку для осіб, які працювали на відповідних посадах протягом часу, якого не достатньо для призначення пенсії, не було б передбачено державних гарантій в зв`язку зі шкодою здоров`ю на таких посадах.

Крім того, «підземний» стаж на провідних професіях зараховується із збільшеною кратністю. Так, стаж на провідних професіях зараховується до «підземного» із збільшеною кратністю 1.25 (1 рік роботи за 1 рік роботи 3 місяці), а решта видів пільгового стажу за Списком 1, що не відносяться до підземного, із зменшеною кратністю 0.75 (1 рік роботи за 9 місяців).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду від 04.06.2019 року у справі № 333/3704/16-а.

Отже, Роз`яснення №8 підлягають застосуванню до юридичної ситуації позивача.

Суд зауважує, що не надає правової оцінки правильності розрахункам позивача щодо обчислення його стажу з урахуванням Роз`яснення №8, оскільки такі розрахунки не здійснювалися відповідачем-2, який в цілому не використав Роз`яснення №8.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вказує наступне.

Дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії втілено в рішення відповідача-2 від 07.04.2022 року №97, що є правовим актом, визнання протиправним та скасування якого є окремим способом захисту права згідно статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій та вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 07.04.2022 року №97 про відмову в призначенні пенсії позивачу.

Також суд зауважує, що позивачем необґрунтовано сформульовано позовну вимогу як зобов`язання зарахувати позивачу стаж до пільгового стажу роботи за Списком №1 (шахтарі), що дає право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, оскільки умови виходу на пенсію за Списком №1 визначені іншою нормою права (ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV). Враховуючи суть наявної юридичної ситуації визнані судом підтвердженими періоди роботи позивача належить зарахувати до пільгового стажу позивача саме за ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, ст. 14 Закону №1788-XII, Постанови №202.

Окрему увагу суд звертає на дату спірного рішення відповідача-2, яка містить очевидну описку в шапці вказано 2022 рік, хоча згадана заява позивача від 16.03.2023 року, а цифровий підпис накладено 07.04.2023 року. З метою недопущення ускладнення виконання судового рішення суд формулює резолютивну частину судового рішення відповідно до змісту шапки спірного рішення та додатково зазначає реєстраційний номер та дату, що вказані внизу спірного рішення.

Суд зазначає, що відповідач-1 не може бути зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та зараховувати стаж, оскільки він не розглядав її первинно, а також в цілому не може бути зобов`язаний вчинити певні дії за результатом протиправного рішення іншого суб`єкта владних повноважень. Виходячи з цих мотивів суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача-1 вчинити певні дії та з метою ефективного захисту прав позивача виходить за межі позовних вимог та зобов`язує вчинити відповідні дії відповідача-2.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 12.05.2023 року №.

Отже, відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 1073,60 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, протиправність рішення якого зумовила цей спір та встановлена за результатом розгляду цієї справи.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 07.04.2022 року №97 (від 07.04.2023 року №14122/03-16) про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 згідно ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди участі у страйках: з 18.05.1998 року по 25.05.1998 року, з 29.05.1998 року по 30.05.1998 року, з 01.06.1998 року по 03.06.1998 року, 05.06.1998 року, 07.06.1998 року, 09.06.1998 року, з 12.06.1998 року по 18.06.1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 згідно ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди навчання з 13.02.2018 року по 22.03.2018 року, з 03.05.2018 року по 04.05.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 16.03.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи, що дають право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко