Справа № 400/3157/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
О К Р Е М А Д У М К А
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду І. О. Турецької
02 серпня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3157/23
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року, яка ухвалена за результатами розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до статті 34 КАС України усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім.
Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Керуючись вказаними положеннями статті 34 КАС України, враховуючи незгоду із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку, яка полягає у такому.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишена без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без змін.
Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з правовою позицією суду першої інстанції про те, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, ОСОБА_1 має право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, із використанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Повністю погоджуюсь з доводами суду апеляційної інстанції про те, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Наведене чітко визначено, зокрема, статтею 6 Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Також вважаю, що є правильною позиція суду апеляційної інстанції про те, що пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», в частині визначення розрахункової величини для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Є також справедливим, при вирішенні даної справи, з урахуванням колізії Законів України Про Державний бюджет на 2021, 2022, 2023 роки, надавати пріоритет нормам спеціального закону (lex specialis ), тобто Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV, а положення Законів України Про державний бюджет вважати загальними нормами (lex generalis).
Водночас не погоджуюсь з доводами, викладеними у наведеному судовому рішенні, про відсутність підстав вважати, що позивач пропустив строк звернення до суду за період із 01.01.2020 по 01.01.2022 роки.
Так, фактичні обставини справи свідчать про те, що 30.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому оскаржив бездіяльність відповідача, яка полягає у невидачі довідок про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 для перерахунку пенсії із 01.02.2020, із 01.01.2021 та із 01.01.2022 та про обов`язок підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області відповідні довідки за вказані вище періоди, а також станом на 01.01.2023.
Відкидаючи доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції зазначив дві підстави.
Перша підстава, це те, що відлік порушеного права позивача слід відраховувати з моменту відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі довідки для проведення перерахунку пенсії.
Друга підстава, це приписи частини третьої статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, відповідно до яких, перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком
Вважаю, що П`ятий апеляційний адміністративний суд у справі №400/3157/23 неправильно визначив обставини, коли особа дізналася про порушення свого права та неправильно застосував до спірних правовідносин частину третю статті 51 Закону №2262-ХІІ.
Аргументами для такого висновку зазначаю таке.
Частина 2 статті 122 КАС України встановлює, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
У цій справі суд касаційної інстанції зазначив, що початок шестимісячного строку - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.
При визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
«…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.»
До того ж, вважаю необхідним врахувати правову позицію Верховного Суду, яка викладена, в згаданій вище постанові від 12.04.2023, де касаційний суд наголошує на тому, що за приписами Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 та Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовці повинно змінюватись щороку з 1 січня, у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тобто, позивач повинен був дізнався про порушення свого права на перерахунок пенсії, в тому числі і відсутності сформованої довідки, як складової в алгоритмі згаданого перерахунку, 1 січня відповідного року.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду
За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
В обґрунтування своєї незгоди про застосування судом апеляційної інстанції для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду частини третьої статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, зазначаю таке.
Як наголошувалося вище, стаття 122 КАС України встановлює як загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах та і передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 по справі №510/1286/16-а, вирішуючи питання: «чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), для фактичного встановлення строкових меж (може граничних меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду відповіла таке.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІV і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
Тобто застосування даної норми до спірних правовідносин є помилковим, адже у справі, що розглядається спір стосується права на перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму.
Варто зазначити, що необмежене будь -яким строком право ініціювати в судовому порядку спір щодо протиправної бездіяльності державного органу, який видає довідки для перерахунку пенсії, порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування пенсійної системи.
З урахуванням викладеного, вважаю, що, вирішуючи даний спір по суті, суд апеляційної інстанції повинен був залишити позов ОСОБА_1 без розгляду за періоди з 01.01.2020 по 01.01.2022.
Поряд з цим, є законною та обґрунтованою, на мою думку, правова позиція суду апеляційної інстанції про обов`язок ІНФОРМАЦІЯ_1 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023.
Суддя І. О. Турецька