Справа № 340/2196/21
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2023 року м. Дніпросправа № 340/2196/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року (головуючий суддя Момонт Г.М.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького (далі Відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького щодо невиконання вчасно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17 в період з 29.05.2018 по 05.11.2020;

- стягнення з Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницького на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання в сумі 220 064 грн 85 коп., а у випадку відсутності коштів на рахунку Служби у справах дітей виконкому міської ради міста Кропивницького, то стягнути кошти інфляційні втрати від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання в сумі 220064 грн 85 коп., з Виконавчого комітету Кропивницької міської ради як власника;

- стягнення з Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницького на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних в сумі 15 370 грн 48 коп. на підставі статті 625 ЦК України, а у випадку відсутності коштів на рахунку Служби у справах дітей виконкому міської ради міста Кропивницького, то стягнути кошти три відсотки річних в сумі 15370 грн 48 коп. на підставі статті 625 ЦК України з Виконавчого комітету Кропивницької міської ради як власника;

- стягнення з Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницького на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 20 000 грн, а у випадку відсутності коштів на рахунку Служби у справах дітей виконкому міської ради міста Кропивницького то стягнути кошти моральну шкоду у сумі 20 000 грн з Виконавчого комітету Кропивницької міської ради як власника;

- зобов`язання Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького, згідно вимог законодавства, усунути порушення соціального права ОСОБА_1 шляхом одночасної подачі до Управління пенсійного фонду України м. Кропивницького необхідних скасовуючих документів по звітності з ЄСВ щодо виявлених недостовірних відомостей про нього та початкових документів із зазначеними вірними відомостями на нього з пояснювальною запискою щодо зміни відомостей відповідно до листів Пенсійного фону України від 12 червня 2012 року №13484/03-30 «щодо нарахування ЄСВ на суму нарахованої згідно з рішенням суду» та Державної фіскальної служби від 04 серпня 2018 року №1502/6/99-99-13-02-03-15/ІПК про нарахування ЄСВ згідно з рішеннями суді та включити в місячну звітність по Пенсійного фонду України за роки вимушеного прогулу дані про суми виплат в розрізі кожного місяця прогулу.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 стягнуто з виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницький на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 194192 грн 60 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2018 задоволено заяву позивача про виправлення допущених помилок у рішенні суду, у зв`язку з чим стягнуто зі Служби у справах дітей Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницький на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 194192 грн 60 коп. 29.05.2018 Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 12.09.2018 управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому повідомило позивача про те, що на даний час триває процедура реорганізації Служби у справах дітей Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького в Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького, у зв`язку з чим повернуто виконавчий документ без виконання. 01.10.2018 - 05.11.2020 Казначейством перераховано кошти позивачу на виконання рішення суду. Представник позивача зазначив, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю з 19.03.2018 по 05.11.2020 мало місце тривале невиконання рішення суду, що стало підставою для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з суми невиконаного рішення. Також представник позивача вважає, що на користь позивача підлягає стягненню компенсація згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.3 Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та моральна шкода на підставі ст.2371 КЗпП України, згідно правової позиції Верховного Суду України по справі №6-788цс16, оскільки невиконання рішення суду є підставою для покладення на власника відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України за весь період невиплати. При цьому представник позивача вказує, що розмір інфляційного збільшення із суми 1941902,60 грн за період з 19.03.2018 по 05.11.2020 складає 220064,85 грн. Також представник позивача вказує, що протягом більш як двох років позивач не отримує заробітну плату, що ставить під загрозу можливість існування. Водночас, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю та обмежена у можливості працевлаштуватися на будь-якій роботі. Представник позивача зазначає, що позивачем понесені моральні страждання, які компенсуються сумою 20000,00 грн. Представник позивача вказує, що відповідно до довідки форми ОК-5 у період з серпня 2017 року жовтня 2020 року не відображені відомості ні про нараховану заробітну плату, ні про перерахований ЄСВ, що необхідні для визначення розміру пенсії ОСОБА_1 .

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року по справі №340/2196/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю Відповідача мало місце тривале невиконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (з 19.03.2018 по 05.11.2020 період невиконання рішення суду в частині стягнення коштів) що стало підставою для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з суми невиконаного рішення. Вищевказаний факт Відповідач не спростовує а лише зазначає що він не міг виконати оскільки ухвалою від 01.10.2018 Ленінським районним судом м. Кіровограда було замінено сторону виконавчого провадження боржника: Службу у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького () на правонаступника боржника; Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (, адреса: вулиця Перспективна, 41, м. Кропивиицький 25006) і лише 27 січня 2021 року Верховний суд у складі у Касаційного адміністративного суду ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 01 жовтня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в справі № 405/5228/17 скасував та прийняв нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовив. Однак Відповідач не зазначив про те що ухвалою Верховного Суду від 10.01.2019 (справа №405/5228/17) відкрито касаційне провадження в справі за касаційною скаргою Управління на ухвалу Ленінською районного суду м. Кіровограда від 01.10.2018 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 та відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень у справі. Також ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Бевзенко В.М. від 31.01.2019 відмовлено в задоволенні клопотання Управління про зупинення виконання ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2018 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 у справі № 405/5228/17. Крім того ухвалами Верховного Суду від 10.01.2019 та 26.01.2021 відмовлено в задоволенні клопотання Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про зупинення виконання ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 01.10.2018 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 у справі № 405/5228/17. Таким чином рішення суду повинно було виконане негайно після набрання законної сили. З приводу того що виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького не є власником то дане твердження, на думку Позивача, спростовується тим, що згідно витягу то власником-засновником Служби є міська рада міста Кропивницького що підтверджується витягами. З приводу розрахунку то Відповідач взагалі на надав свої доводи підтверджені висновками Верховного суду, а правова позиція Позивача підтверджується зданими правовими висновками які зазначені нижче. Також позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України ( далі -КЗпП України) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, компенсація згідно статті 34 Закону України «Про оплату прані» га статті З Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та моральна шкода на підставі статті 237-1 КЗпП України, згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-788цс16, оскільки невиконання рішення суду є підставою для покладення на власника відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь період невиплати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на те, що у Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького з 01.10.2018 по 27.01.2021 було відсутнє зобов`язання стосовно виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 194 192,60 грн, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2018 у справі №405/5228/17, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018, заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено боржника у виконавчому провадженні Службу у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького правонаступником Управлінням з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, а отже застосування до Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького ст. 625 ЦК України за цей період є неможливим, так як безпосередньо саме зобов`язання у Відповідача було відсутнє. Більш того, Відповідач наголосив на тому, що Виконавчий комітет Кропивницької міської ради не являється власником Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького. Будь-які зобов`язання виконавчого комітету Кропивницької міської ради за рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17 не виникло, між виконавчим комітетом Кропивницької міської ради та ОСОБА_1 будь-яких відносин, в тому числі і трудових або зобов`язальних не існувало, а отже стягнення будь-яких коштів, в тому числі на підставі ст. 625 ЦК України, а також моральної шкоди за невиконання такого рішення є незаконним та таким, що суперечить ЦК України, КЗпП України, ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (провадження №2-а/405/213/17) за позовом ОСОБА_1 до Міського голови Райковича Андрія Павловича, Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано розпорядження Кіровоградського міського голови від 15.08.2017 №210-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та розпорядження Кіровоградського міського голови від 28.08.2017 №221-к «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на посаді начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького () з 28.08.2017; стягнуто з виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницький на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу 194 192 (сто дев`яносто чотири тисячі сто дев`яносто дві) грн 60 коп.; стягнуто з виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницький на користь держави судові витрати в сумі 3 221,92 грн (а.с.18-27).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2018 у справі №405/5228/17 (провадження №2-аво/405/2/18) заяву ОСОБА_1 про виправлення допущених помилок в рішенні суду задоволено; виправлено допущені описки в рішенні Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №2-783/11 за позовом №405Ф/5228/17, провадження №2а/405/213/17 за позовом ОСОБА_1 до Міського голови Райковича Андрія Павловича, Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та викласти абзац четвертий рішення наступним чином: «Стягнути зі Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницький на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу 194 192 (сто дев`яносто чотири тисячі сто дев`яносто дві) грн 60 коп.» (а.с.28-30).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 у справі №405/5228/17 (провадження №2-а/405/213/17) апеляційні скарги міського голови Райковича Андрія Павловича та Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького залишено без задоволення; рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2018 року залишено без змін (а.с.31-41).

10.09.2018 у справі №405/5228/17 (провадження №2-а/405/213/17) Ленінським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист щодо стягнення зі Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницький на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 194 192 грн 60 коп. (а.с.42-43). При цьому Боржником у виконавчому листі зазначено Службу у справах дітей Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького.

12.09.2018 ОСОБА_1 на виконання подано до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому виконавчий лист Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 (а.с.52).

Листом від 12.09.2018 р. №07-07/1881 Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому повернуто виконавчий документ (виконавчий лист Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (2-а/405/213/17) без виконання та запропоновано звернутися до суду про заміну боржника правонаступником (а.с.62-63).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2018 у справі №405/5228/17 (№6-а/405/10/18), залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 (а.с.130-134), заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського голови Райковича Андрія Павловича, Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено; замінено сторону виконавчого провадження боржника: Службу у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького () на правонаступника боржника: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (, адреса: вулиця велика Перспективна, 41 м. Кропивницький 25006) (а.с.127-129).

Постановою Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №405/5228/17 задоволено касаційну скаргу Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького; ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 01 жовтня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в справі №405/5228/17 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

10.12.2018 ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому із заявою про виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (2-а/405/213/17) (а.с.51).

Листом від 22.12.2018 №07-08/2814 Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 10.12.2018 повідомило, що з огляду на лист від 21.12.2018 Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького повідомило про звернення до Ленінського районного суду м. Кіровограда із заявою про роз`яснення постанови від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 та відповідно до п.11 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетів установ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 відкладено безспірне списання коштів за виконавчим листом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17 до розгляду заяви Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького Ленінським районним судом м. Кіровограда (а.с.64).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.01.2019 р. у справі №405/5228/17 (№2-ар/405/3/18) в задоволенні заяви Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про роз`яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського голови Райковича Андрія Павловича, Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі №405/5228/17 апеляційну скаргу Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2019 року у справі №405/5228/17 повернуто скаржнику без розгляду.

01.02.2019 ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому із заявою про виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (2-а/405/213/17) (а.с.50).

Листом від 04.02.2019 №07-08/278 Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 01.02.2019 повідомило, що стягнення з Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 194 192,60 грн буде можливе після набрання ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.01.2019 по справі №405/5228/17 законної сили (а.с.60-61).

Також ОСОБА_1 зверталася до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому із заявами від 25.02.2019 (а.с.49), від 26.02.2019 (а.с.48), про виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 р. у справі №405/5228/17 (2-а/405/213/17).

06.03.2019 ОСОБА_1 подано до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому інформаційний запит про надання інформації щодо розгляду її заяви про виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17 та надання відповідей на заяви від 25.02.2019 і від 26.02.2019 (а.с.47).

Листом від 07.03.2019 №07-08/508 Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому у відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 06.03.2019 повідомило, що заяви стягувача від 25.02.2019 та 26.02.2019 не містять вимоги про повідомлення наслідків їх розгляду. Також зазначено, що в Управлінні на даний час відсутні підстави для поновлення процедури стягнення за виконавчим документом виданим Ленінським районним судом м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (а.с.57-59).

02.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому із заявою про виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (2-а/405/213/17) (а.с.46).

Листом від 09.10.2019 №07-14-10/1281 Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 02.10.2019 повідомило, що 12.12.2018 Управлінням Казначейства на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17, відповідно до п.28 Порядку розпочато процедуру безспірного списання (а.с.55-56).

26.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому із заявою про виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (2-а/405/213/17) (а.с.45).

Листом від 28.10.2020 №05-12-10/1650 Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2020 повідомило, що враховуючи надану ухвалу Верховного Суду від 31.01.2019 щодо відмови у задоволенні клопотання Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про зупинення виконання ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2018 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 у справі №405/5228/17, поновило процедуру стягнення за виконавчим документом виданим Ленінським районним судом м. Кіровограда від 19 березня 2018 року у справі №405/5228/17 (а.с.54).

29.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому із заявою про виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (2-а/405/213/17) (а.с.44).

Листом від 06.11.2020 №02-26-10/1740 Управління Державної казначейської служби України у м. Кропивницькому повідомило ОСОБА_1 , що на виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.09.2018 по справі №405/5228/17, проведено безспірне списання з Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 194 192,60 грн. Водночас, управління Казначейства звернуло увагу на те, що безспірно стягнуті та перераховані кошти підлягають оподаткуванню відповідно до Податкового кодексу України, зокрема: оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України, згідно з п.162.1 ст.162 якого платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, та податковий агент; доходи, визначені ст.163 Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу). Орган Казначейства не є податковим агентом, а тому виконання судового рішення здійснено виключно на користь стягувача, який визначений судовим органом (а.с.53).

Вважаючи протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького щодо невиконання вчасно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17 в період з 29.05.2018 по 05.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

При цьому положеннями ч. 2 ст. 14 КАС України наголошується на тому, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

При цьому, обов`язковість судового рішення забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 6 Закон №1404-VIII встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок №845).

Відповідно до п.16 Порядку №845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів.

У розумінні п.2 Порядку №845 безспірне списання операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

З аналізу наведеного слідує, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів здійснюється органами Казначейства шляхом безспірного списання коштів.

З матеріалів справи встановлено, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (провадження №2-а/405/213/17) набрало законної сили 29.05.2018, виконавчий лист у справі №405/5228/17 видано 10.09.2018.

За заявою ОСОБА_1 Ленінським районним судом м. Кіровограда ухвалою від 01.10.2018 замінено сторону виконавчого провадження боржника: Службу у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького на правонаступника боржника: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького.

Водночас, зазначена ухвала суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження скасована Верховним Судом постановою від 27.01.2021, тобто після фактичного виконання рішення суду (05.11.2020).

У той же час, невиконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (провадження №2-а/405/213/17) саме Службою у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького у період з 29.05.2018 (дня набрання законної сили) по 30.09.2018 (до постановлення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження) свідчить про невчинення Відповідачем дій щодо добровільного виконання рішення суду.

Однак, з урахуванням того, що обов`язковість судового рішення забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відсутність добровільного виконання з боку боржника слугувала підставою стягувачу ініціювати примусове виконання рішення суду, що і було зроблено Позивачем після отримання 10.09.2018 виконавчого листа у справі №405/5228/17.

Натомість у період з 01.10.2018 по 27.01.2021, обов`язок щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 (провадження №2-а/405/213/17), з огляду на задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, покладався на Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, а не Службу у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького.

За вказаних обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що невиконання Службою у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького рішення у період з 01.10.2018 по 27.01.2021, у зв`язку із заміною її як боржника правонаступником - Управлінням з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, що здійснено за заявою стягувача, не може розцінюватися як протиправна бездіяльність саме Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що бездіяльність Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 у справі №405/5228/17 у період з 01.10.2018 по 05.11.2020 Позивачем в межах спірних правовідносин не оскаржується.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького щодо невиконання вчасно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17 в період з 29.05.2018 по 05.11.2020, задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення з Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницького на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання в сумі 220 064 грн 85 коп., а у випадку відсутності коштів на рахунку Служби у справах дітей виконкому міської ради міста Кропивницького, то стягнути кошти інфляційні втрати від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання в сумі 220 064 грн 85 коп., з Виконавчого комітету Кропивницької міської ради як власника та про стягнення з Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницького на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних в сумі 15 370 грн 48 коп. на підставі статті 625 ЦК України, а у випадку відсутності коштів на рахунку Служби у справах дітей виконкому міської ради міста Кропивницького, то стягнути кошти три відсотки річних в сумі 15 370 грн 48 коп. на підставі статті 625 ЦК України з Виконавчого комітету Кропивницької міської ради як власника, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В обґрунтування зазначених позовних вимог Позивач посилається на статтю 625 Цивільного кодексу України, статтю 34 Закону України «Про оплату праці», Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

З матеріалів справи встановлено, що Ленінським районним судом м. Кіровограда у порядку адміністративного судочинства розглянуто справу №405/5228/17 (провадження №2-а/405/213/17) та за результатом розгляду, стягнуто зі Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 194 192,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З системного аналізу зазначених норм слідує, що цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, з яким кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Разом з тим, стягнення інфляційних втрат регулюється ст. 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Ленінським районним судом м. Кіровограда як адміністративним судом вирішено спір між позивачем та відповідачем у сфері публічних правовідносин, а факт виконання судового рішення, прийнятого за результатами розгляду публічно-правового спору, не може бути доказом виникнення цивільно-правових відносин між сторонами у даній справі.

Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та Службою у справах дітей виконкому міської ради міста Кропивницького та, як наслідок, відсутність підстав для застосування приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У розумінні статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п.1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159), дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом пунктів 2-4 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Із аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що положення Закону №2050 та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що за своєю правовою природою середній заробіток за час вимушеного прогулу, нарахований та стягнутий за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні як Закону України «Про оплату праці», так і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та має разовий характер, а тому не підлягає компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ і Порядку №159.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведену у постанові від 11.02.2021 у справі №1540/3742/18 (провадження №К/9901/15368/19).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення Відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання в сумі 220 064 грн 85 коп. та трьох відсотків річних в сумі 15 370 грн 48 коп. задоволенню не підлягають.

Окрім того, у мотивувальній частині позовної заяви представником Позивача зазначено, що на користь Позивача підлягає стягненню відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, однак, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що Позивачем не заявлено позовних вимог про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького за рахунок коштів місцевого бюджету міського бюджету м. Кропивницького на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 20 000 грн, а у випадку відсутності коштів на рахунку Служби у справах дітей виконкому міської ради міста Кропивницького то стягнути кошти моральну шкоду у сумі 20 000 грн з Виконавчого комітету Кропивницької міської ради як власника, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Виходячи з правових висновків Верховного Суду наведених у постановах від 25.04.2019 у справі №818/1429/17 та від 31.07.2019 у справі №804/6922/16, суд першої інстанції правильно вказав, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому сам по собі факт протиправної поведінки Відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Таким чином, з огляду на те, що в межах спірних правовідносин, судом не встановлено допущення саме Відповідачем протиправної бездіяльності, то відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Відповідача усунути порушення соціального права ОСОБА_1 шляхом одночасної подачі до Управління пенсійного фонду України м. Кропивницького необхідних скасовуючих документів по звітності з ЄСВ щодо виявлених недостовірних відомостей про нього та початкових документів із зазначеними вірними відомостями на нього з пояснювальною запискою щодо зміни відомостей відповідно до листів Пенсійного фону України від 12 червня 2012 року №13484/03-30 «щодо нарахування ЄСВ на суму нарахованої згідно з рішенням суду» та Державної фіскальної служби від 04 серпня 2018 року №1502/6/99-99-13-02-03-15/ІПК про нарахування ЄСВ згідно з рішеннями суду та включити в місячну звітність по Пенсійного фонду України за роки вимушеного прогулу дані про суми виплат в розрізі кожного місяця прогулу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на те, що зазначена вимога зобов`язального характеру за своєю правовою природою є похідною вимогою, яка жодним чином не випливає із основної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького щодо невиконання вчасно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2018 по справі №405/5228/17 в період з 29.05.2018 по 05.11.2020.

У той же час Позивачем не заявлено іншої основної вимоги щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності Відповідача, за результатами вирішення якої, як спосіб захисту порушеного права слід було б зобов`язати Службу у справах дітей Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького шляхом одночасної подачі до Управління пенсійного фонду України м. Кропивницького необхідних скасовуючих документів по звітності з ЄСВ щодо виявлених недостовірних відомостей про нього та початкових документів із зазначеними вірними відомостями на нього з пояснювальною запискою щодо зміни відомостей відповідно до листів Пенсійного фону України від 12 червня 2012 року №13484/03-30 «щодо нарахування ЄСВ на суму нарахованої згідно з рішенням суду» та Державної фіскальної служби від 04 серпня 2018 року №1502/6/99-99-13-02-03-15/ІПК про нарахування ЄСВ згідно з рішеннями суду та включити в місячну звітність по Пенсійного фонду України за роки вимушеного прогулу дані про суми виплат в розрізі кожного місяця прогулу.

Більш того, як правильно зазначив суд першої інстанції, у позовній заяві представником Позивача не обґрунтовано про які недостовірні відомості йде мова у похідній позовній вимозі, як і не надано копій листів Пенсійного фону України від 12 червня 2012 року №13484/03-30 «щодо нарахування ЄСВ на суму нарахованої згідно з рішенням суду» та Державної фіскальної служби від 04 серпня 2018 року №1502/6/99-99-13-02-03-15/ІПК, що виключає можливість суду виходу за межі позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 28.04.2023 скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року по справі №340/2196/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова