Справа № 380/7611/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7611/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

02 серпня 2023 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Раєнко О.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції у Львівській області, представник Лисан Н.В.
про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області (далі - ГУНП у Львівській області), в якому просив:

- Поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений із поважних причин строк оскарження наказу про звільнення зі служби у поліції та наказу про застосування дисциплінарного стягнення - звільнення із служби в поліції;

- Визнати протиправним і скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 24.02.2023 №713 про застосування до начальника сектору дізнання відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУНП майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;

- Визнати протиправним і скасувати наказ ГУНП у Львівській області №110 о/с від 14.03.2023 про виконання дисциплінарного стягнення і звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 ;

- Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору дізнання відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області;

- Стягнути із ГУНП у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу від 16.03.2023 на дату ухвалення рішення по справі.

Представник позивача подав заяву від 25.04.2023 про поновлення процесуального строку, в які зазначив, що:

24.02.2023 наказом ГУНП у Львівській області №713 прийнято рішення про застосування до начальника сектору дізнання відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

15.03.2023 ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом №713 від 24.02.2023, проте це відбулось в період тимчасової непрацездатності, а засвідчена копія наказу позивачу так і не була вручена.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту строк оскарження наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на період введення воєнного стану складає 15 днів.

Тобто, останнім днем оскарження є 30.03.2023. Позивач ОСОБА_1 не встиг подати адміністративний позов у цей термін, оскільки він не був ознайомлений із матеріалами службового розслідування на підставі якого було винесено спірний наказ про застосування дисциплінарного стягнення.

29.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Львівській області із відповідною заявою. Копія заяви долучена до позову. На момент вирішення судом питання про відкриття провадження позивач ОСОБА_1 отримав відповідь ГУНП у Львівській області про те, що матеріали дисциплінарного провадження знаходяться у Стрийському РУП, а тому, фактично ОСОБА_1 був позбавлений можливості дізнатись про порушення його прав і своєчасно звернутись до суду.

На момент подання позову ОСОБА_1 ще не ознайомлений із висновками службового розслідування, яке проводилось в період із 11.01.2023 по 09.02.2023, а також не отримав в установленому порядку Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції.

Відповідач подав заяву про залишення вказаного позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, в якій зазначив, що:

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач оскаржує накази про застосування до нього дисциплінарного стягнення та звільнення, які видані у відповідності до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут».

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2123-IX Дисциплінарний статут доповнено розділом V.

Згідно із ч. 4 ст. 31 розділу V Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Приписами чинного законодавства визначено спеціальний строк звернення до суду, недотримання, якого є підставою для залишення такого позову без розгляду.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З наказом ГУНП у Львівській області № 110 о/с «По особовому складу» від 14.03.2023 та з наказом ГУНП у Львівській області № 713 від 24.02.2023 позивач ознайомився 15.03.2023, однак із позовом звернувся лише 12.04.2023, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Представник позивача звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 не встиг подати адміністративний позов у встановлений законом термін, оскільки він не був ознайомлений із матеріалами службового розслідування на підставі якого було винесено спірний наказ про застосування дисциплінарного стягнення. Вказує, що 29.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Львівській області із відповідною заявою. Тобто через 14 днів після ознайомлення із спірними наказами, хоча позивач відповідно до Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, від 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» має право ознайомлюватися із зібраними під час проведення службового розслідування матеріалами, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами та подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів.

В матеріалах службового розслідування немає жодних рапортів, заяв, клопотань тощо, які б свідчили про бажання позивача ознайомлюватися з зібраними матеріали. З матеріалами службового розслідування позивач міг ознайомитися одразу ж після завершення службового розслідування, однак з незрозумілих причин проявив пасивність своєї поведінки та своєчасно не ознайомився. Позивач саме в день ознайомленням з оскаржуваними наказами не вжив жодних дій, які спрямовані на ознайомлення з матеріалами службового розслідування, за результатами проведення якого прийнято спірні накази.

Позивачу було достеменно відомо про проведення відносно нього службового розслідування, що підтверджується його поясненнями, які містяться в матеріалах службового розслідування.

З копії договору про надання послуг у сфері права, укладеного між адвокатом Прядко О.О. і ОСОБА_1 , встановлено, що датою укладення цього договору є 20.03.2023, тоді як з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 12.04.2023.

Звернення позивача до адвоката за наданням правової допомоги, а також отримання чи не отримання матеріалів службового розслідування позивачем чи представником позивача не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Вказана позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові N 240/12017/19 від 31.03.2021.

Неотримання позивачем чи його представником матеріалів службового розслідування для підготовки позову, не завадило йому звернутися до суду з позовом 12.04.2023 та заявити відповідне клопотання про витребування матеріалів службового розслідування.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27.10.2022 у справі № 460/9307/20.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Позивачем не вказано і не підтверджено відповідними доказами про існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Представником позивача подано заперечення на вказану заяву відповідача, в які позивач зазначив про те, що:

Строки оскарження наказу про застосування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із поліції, згідно ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного Статуту, відраховуються від дати ознайомлення із таким наказом.

ОСОБА_1 не був належним чином ознайомлений із наказом від 24.02.2023 про звільнення його зі служби в поліції, оскільки належним чином засвідчена копія наказу про звільнення зі служби була отримана позивачем лише 12.05.2023 по пошті від ГУНП в області. Раніше направлена копія наказу, що була отримана позивачем поштою 21.04.2023 не була засвідчена. Вищевказаний факт позивач може довести тим, що до його позову надано копію наказу, де відсутня печатка та підпис особи, яка засвідчила цю копію.

Позивач не може вважатись таким, що не цікавився справою. Так, позивач ОСОБА_1 надав вже суду документи, що він безперервно перебував на лікарняному із 11.01.2023 по 24.03.2023. Таким чином, строк в період із 21.03.2023 по 24.03.2023 позивач не міг виконувати процесуальні права та обов`язки. Із заявою про ознайомлення із матеріалами службового розслідування ОСОБА_1 звернувся 29.03.2023 у межах строку на оскарження спірного наказу, проте, відповідач відповів на цю заяву лише 05.04.2023, тобто, коли 15 денний строк на оскарження формально сплив. Таким чином, відповідач, до якого ОСОБА_1 звернувся із заявою про ознайомлення із матеріалами службового розслідування умисно створив умови за яких 15 денний строк оскарження наказу закінчились. До того ж, слід зазначити що фактично матеріали службового розслідування були надані позивачу тільки 29.04.2023.

Процесуальний строк оскарження наказу від 24.02.2023 не був пропущений взагалі, оскільки існували поважні причини, які завадили ОСОБА_1 своєчасно оскаржити наказ про застосовування дисциплінарного стягнення.

В судовому засіданні позивач надав суду додаткові пояснення, про те, що з двома спірними наказами ознайомився 15.03.2023. З 28.02.2023 по 24.03.2023 перебував на амбулаторному лікуванні, фактично проживав у свого знайомого у м. Києві. Просив поновити строк звернення до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні просила залишити позов без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

При постановлені ухвали судом враховується наступне:

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч. 2 ст. 44 КАС України).

Згідно із ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України прямо визначає, що строк звернення до адміністративного суду може бути встановлений й іншим законом, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі підчас дії воєнного стану, який набрав чинності 01 травня 2022 року, доповнено Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут) розділом V «Особливості проведення службового розслідування» в період дії воєнного стану».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3). Надалі відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово продовжено, такий правовий режим триває й на сьогодні.

Статтею 31 розділу V Дисциплінарного статуту встановлено порядок оскарження дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану.

Так, відповідно до частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосовано до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Оскільки існує колізія між загальним (КАС України) та спеціальним законом (Дисциплінарний статут) застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.

Указана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 лютого 2023 року в справі № 120/7567/22.

Оскільки до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, то за змістом абзацу другого частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту він мав право оскаржити таке стягнення протягом 15-ти днів з дня його ознайомлення із спірними наказами.

В судовому засіданні (пояснення позивача) та з матеріалів справи судом встановлено, шо позивач ознайомлений із спірними наказами 15.03.2023, що сторонами у справі не заперечується і не спростовується.

З цим позовом до суду, предметом якого є оскарження згаданих наказів, позивач звернувся 12.04.2023, тобто з пропуском передбаченого законодавством 15-ти денного строку звернення до суду.

Оцінюючи доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду, суд виходить з такого.

Стосовно аргументів позивача та його представника про те, що позивач перебував на амбулаторному (проживаючи у свого товариша) лікуванні у період з 28.02.2023 по 24.03.2023, такі судом не враховуються, оскільки в матеріалах справи наявні копії листків консультацій (отриманих за запитом суду) за якими позивачу оформлялись листки непрацездатності за вказаний період. В цих консультаціях відсутні заключення лікаря та призначення лікування.

Відповідно вказане жодним чином не унеможливлювало своєчасного звернення позивача до суду самостійно або ж через уповноваженого представника.

Крім цього, як зазначає відповідач з копії договору про надання послуг у сфері права, укладеного між адвокатом Прядко О.О. і Дреботом М.М, встановлено, що датою укладення цього договору є 20.03.2023, тоді як з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 12.04.2023.

Таким чином, позивач мав час та можливість, щоб скористатися правничою допомогою адвоката для своєчасного звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Суд зазначає, що за загальним правилом поважними причинами пропуску строку звернення визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборним, та які не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Відповідно, не реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Вказана позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові №240/12017/19 від 31.03.2021.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд звертає увагу, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Суд зазначає, що в даному випадку реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого та дій його представника позивача.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27.10.2022 у справі № 460/9307/20.

Враховуючи вищевикладене та керуючись принципом правової визначеності, суд приходить висновку, що позивач порушив строк звернення до суду, при цьому, наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстави пропуску строку суд визнає неповажними, оскільки позивачем не доведено, що вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову.

Відтак, оскільки наведені представником позивача факти не свідчать про поважність пропущення ним строку звернення до суду з адміністративним позовом, у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом слід відмовити.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 Європейський суд з прав людини зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 3, 4 ст.123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не зазначено та в процесі судового розгляду справи таких не встановлено, суд доходить висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову без розгляду в цілому, оскільки інші вимоги позивача є похідними від вимог щодо спірних наказів.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та задовольняє заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Частиною 5 статті 240 КАС України визначено, що в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Пунктом четвертим частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Керуючись ст.ст. 123, 240, 248, 256 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача про поновлення процесуального строку.

Заяву представника Головного управління Національної поліції у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу-, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 04 серпня 2023 року.

Суддя Гавдик З.В.