Справа № 200/18239/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 серпня 2023 року справа №200/18239/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В. , Блохіна А.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 р. у справі № 200/18239/21 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради, в якому просив скасувати рішення від 22.11.2021 року, зобов`язати вчинити дії щодо продовження надання субсидії у відповідності заяви від 11 жовтня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/18239/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково клопотання позивача про звільнення від судових витрат та відстрочено позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908 гривень до ухвалення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня винесення даної ухвали.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України судові витрати з судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 12 січня 2022 року в частині часткового задоволення клопотання про звільнення від судових витрат, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати в частині щодо відстрочення позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908 гривень до ухвалення судового рішення та звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про скасування рішення від 22.11.2021 року, зобов`язання вчинити дії щодо продовження надання субсидії у відповідності заяви від 11 жовтня 2021 року.

Вважає, що заява про звільнення від сплати судового збору подана суду першої інстанції була обґрунтована скрутним матеріальним становищем, пов`язаним зі сплатою житлово-комунальних послуг та витратами на лікування. Позивач є пенсіонер, який отримує мінімальну пенсію. Додаткових джерел заробітку не має. До суду були надані належні докази, щодо отриманого доходу за 12 попередніх місяців з яких видно, що 5% від фактичного доходу складає - 902,70грн., що є меншим ніж 908,00грн. судового збору за подання адміністративного позову. Крім того, предметом позову є захист соціальних прав, а тому вважає, що є достатні підстави для звільнення його від сплати судового збору. Отже, позивач вважає, що у суду були достатні докази для задоволення клопотання.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023 відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, регламентовано, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Тобто, окремо оскаржені в апеляційному порядку можуть бути виключно ухвали, можливість оскарження яких прямо передбачена в процесуальному законі.

Таким чином, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції відповідно до частини 3 статті 293 КАС України повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Отже, основними критеріями ухвал, до яких суд апеляційної інстанції застосовує частину третю статті 293 КАС України, є те, що ці ухвали не підлягають оскарженню окремо від рішення, водночас заперечення на такі ухвали можуть бути викладені як доводи апеляційної скарги на рішення по суті.

При цьому, частиною 3 статті 293 КАС України прямо передбачено, що "заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду", що не є тотожним з можливістю оскарження ухвал, що не підлягають оскарженню, якщо таке оскарження відбувається разом з оскарженням рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30 липня 2021 року справа №160/16989/20.

Натомість, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до частини першої статті 241 КАС України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.

Наведене свідчить, що у випадку частини 3 статті 293 КАС України законодавцем вживано поняття ухвала, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

При цьому перелік ухвал першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення передбачений частиною 1 статті 294 КАС України.

Натомість пункт 1 частини 1 статті 299 КАС України містить таке поняття як подання апеляційної скарги на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

При цьому одним із судових рішень в розумінні статті 241 КАС України є ухвала суду.

Аналіз приписів частини 3 статті 293 та пункту 1 частини 1 статті 299 КАС України свідчить, що законодавцем розмежовано застосування судом апеляційної інстанції правових норм під час розгляду апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, які не підлягають оскарженню.

На переконання суду, розмежовуючи приписи частини 3 статті 293 та пункту 1 частини 1 статті 299 КАС, відмінністю між їх застосуванням мають бути такі критерії як: чи порушено процесуальні права учасника справи; чи впливає ухвала суду на рішення по суті.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30 листопада 2022 року справа № 640/6560/22.

За положенням ч. 5 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, окремим документом викладаються ухвали з питань: 1) залишення позовної заяви без руху; 2) повернення позовної заяви; 3) відкриття провадження в адміністративній справі; 4) об`єднання справ та роз`єднання позовних вимог; 5) забезпечення доказів; 6) визначення розміру судових витрат; 7) продовження та поновлення процесуальних строків; 8) передачі адміністративної справи до іншого адміністративного суду; 9) забезпечення позову; 10) призначення експертизи; 11) виправлення описок і очевидних арифметичних помилок; 12) відмови в ухваленні додаткового судового рішення; 13) роз`яснення судового рішення; 14) зупинення провадження у справі; 15) закриття провадження у справі; 16) залишення позовної заяви без розгляду.

Окремим документом можуть викладатися також ухвали з інших питань, які вирішуються під час судового розгляду.

За положенням частини 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 2) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасуванні забезпечення позову; 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 6) передачі справи на розгляд іншого суду; 7) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 8) затвердження умов примирення сторін; 9) призначення експертизи; 10) визначення розміру судових витрат; 11) зупинення провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 14) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 15) відмови ухвалити додаткове рішення; 16) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 18) відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 19) відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 21) повороту виконання рішення суду або відмови у повороті виконання рішення; 22) внесення чи відмови у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 23) окрема ухвала; 24) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 25) накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу; 26) відмови у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження; 27) відновлення або відмови у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

Отже, у частині 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, наведено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Системне тлумачення положень частини 1 статті 294 КАС України дає підстави для висновку, що законодавець використав різні конструкції, визначаючи перелік ухвал, зокрема, в одних випадках вживається слово: відмови (пункти 1, 2, 4, 7, 14, 15, 16, 17, 18, 21, 22, 26, 27), а в інших вказується на сутність процесуального рішення (пункти 3, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 19, 20, 23, 24, 25).

При цьому обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині 1 статті 294 КАС України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Як вже зазначалось за правилами частини 3 статті 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Тобто незгода із такою ухвалою суду першої інстанції може бути висловлена заявником в обґрунтуванні вимог апеляційної скарги особи на судове рішення суду першої інстанції, ухвалене по суті позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 червня 2023 року у справі № 607/23244/21 відступила від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 16 січня 2019 року у справі №638/17815/17-ц щодо застосування пункту 13 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стосовно можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала інший висновок про застосування пункту 10 частини першої статті 294 КАС України, який за змістом є тотожним пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України, щодо можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви (заяви) без руху в частині визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху підлягає апеляційному оскарженню лише разом з рішенням суду, якщо суд першої інстанції у цій ухвалі встановлює розмір судового збору, який позивач (заявник) має сплатити при зверненні до суду, або порядок його обчислення, однак особа не погоджується або з таким розміром, або з порядком його обчислення. Такі ухвали суду першої інстанції не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Також не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. У такому випадку заявник може реалізувати своє право на апеляційне оскарження такого судового рішення шляхом включення заперечень на нього до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України (у випадку постановлення такого рішення місцевим судом).

Також Верховний Суд у постанові від 05 червня 2023 року у справі № 200/5361/22 дійшов до висновку, що «…ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі відсутня у переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Тобто, оскарження цієї ухвали в апеляційному порядку окремо від рішення суду або ж в окремій частині не передбачено процесуальним законом. У цьому зв`язку принагідно зазначити, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду по суті спору має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Зважаючи на це можна зробити висновок, що у разі незгоди ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі в означеній частині, він мав процесуальне право включити заперечення на неї до апеляційної скарги на рішення суду, тим більше, що відстрочка сплати судового збору надавалася окружним судом до ухвалення рішення у справі.»

Отже, не передбачено оскарження ухвали суду якою задоволено частково клопотання позивача про звільнення від судових витрат та судом відстрочено позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908 гривень до ухвалення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня винесення даної ухвали, окремо від рішення суду, а передбачає подання заперечення на ухвали які включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Проте, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023 відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово, висловлював позицію стосовно можливості закриття провадження у справі як помилково відкритого, з посиланням на те, що суд буде діяти не як «суд встановлений законом».

Зокрема такий підхід застосовував Верховний Суд у справах № 761/10509/17 (ухвала від 15 травня 2019 року), № 640/1266/19 (ухвала від 08 листопада 2019 року), № 640/2306/19 (ухвала від 21 листопада 2019 року), № 817/1768/18 (ухвала від 27 листопада 2019 року), № 766/12353/18 (ухвала від 08 жовтня 2019 року), № 629/1261/15-а (ухвала від 21 січня 2020 року), № 826/4866/18 (ухвала від 05 лютого 2020 року), № 1.380/2019/001145 (ухвала від 02 квітня 2020 року) та № 826/10834/14 (ухвала від 29 грудня 2020 року).

Згідно з ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень і способу дій органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Статтею 305 КАС України визначені підстави для закриття апеляційного провадження.

Проте, стаття 305 КАС України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите.

Відсутність у процесуальному законі положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Суд зазначає, що в даному випадку, оскільки апеляційне провадження у даній справі було відкрите з перегляду судового рішення суду першої інстанції оскарження якого окремо від рішення суду не передбачено і в разі апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, апеляційне провадження підлягало закриттю як помилково відкрите.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3, 7, 295, 305, 311, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 р. у справі № 200/18239/21, як помилково відкрите.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 02 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

А.А. Блохін