Справа № 160/9409/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2023 року Справа № 160/9409/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/9409/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Одеської митниці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
04.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», в якій позивач просить визнати протиправними дії (бездіяльність) Одеської митниці Державної митної служби України щодо відмови у підготовці висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, в розмірі 43 739, 34 грн. відповідно до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» за вих. М-2021-0335/7 від 02.03.2023 року; зобов`язати Одеську митницю Державної митної служби України підготувати висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, в розмірі 43 739, 34 грн. відповідно до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» за вих. М-2021-0335/7 від 02.03.2023 року.
В обґрунтування позову посилається на те, що протягом 2021 року у межах встановленого строку ТОВ «АТБ-маркет» неодноразово (21.01.2021 р., 26.02.2021 р., 26.03.2021 р., 24.05.2021 р.) зверталося до Одеської митниці ДМС України із заявами про повернення надмірно сплачених митних платежів за деклараціями ТН UA500060/2018/013322 та ДТ UA500060/2018/016364, але отримувало безпідставні відмови. Останній раз позивач звертався до відповідача із відповідною заявою від 02.03.2023 року №М-2021-0335/7. Однак відповідач листом №7.10-1/15-01/13/5754 від 29.03.2023 року в черговий раз відмовив у поверненні грошових коштів пославшись на те, що визначений статтею 43 ПКУ та розділом III Порядку №643 строк терміном в 1095 днів для здійснення повернення надмірно сплачених коштів на день подання заяви про повернення з державного бюджету надмірно сплачених сум митних платежів ТОВ «АТБ-маркет» сплинув. ТОВ «АТБ-маркет» вважає відмову відповідача у поверненні коштів протиправною. Враховуючи наведене позивач вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 102 ПКУ та п. 52-2 підрозділу 10 розділу ПКУ, а отже строк на подання відповідної заяви не сплив, а тому відмова відповідача у поверненні коштів є необґрунтованою. Відмова відповідача у поверненні належних позивачу коштів є порушенням як норм національного законодавства (ст. 41 Конституції) так і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суд у від 15.05.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» зареєстровано 19.07.1999 року, ідентифікаційний код 30487219.
02.03.2023 року товариство звернулось до Одеської митниці із заявою № М-2121-0335/7 в якій просило перерахувати надмірно сплачені митні платежі у розмірі 43 739,34 грн. на поточний рахунок товариства.
Одеська митниця листом № 7.10-1/15-01/13/5754 від 29.03.2023 року, надала товариству відповідь, згідно якої, зокрема, за заявою від 02.03.2023 року № М-2021-0335/7 встановлено, що визначений статтею 43 ПКУ та розділом ІІІ Порядку № 643 строк терміном в 1095 днів для здійснення повернення надміру сплачених коштів на день подання заяви про повернення надміру сплачених сум митних платежів ТОВ «АТБ- маркет»- сплинув.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ- маркет» не погоджуючись з бездіяльністю Одеської митниці щодо повернення надміру сплачених митних платежів та з вимогою вчинити дії, звернулось до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини 1 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Згідно з пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених)сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем виникнення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.
Як зазначалося вище, з 30.05.2018 року (дата декларації №UA500060/2018/016364) позивач мав подати відповідну заяву про повернення надмірно сплачених зобов`язань протягом 1095 днів.
Відтак, відлік строку в 1095 днів слід починати з 30.05.2018 року та закінчення якого припадає на 30.05.2021 року.
В той же час, Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 18 березня 2020 року, до Податкового кодексу України внесено зміни. Зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктами 52-1 - 52-5. Згідно з нововведеним пунктом 52-2 законодавець установив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Цим же пунктом встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (станом на час розгляду справи - абзац десятий пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).
Законом № 591-IX до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 року. Згідно з внесеними змінами слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)", а в абзаці восьмому - також замінено слова та цифри "до 30 березня 2020 року" - словами та цифрами "протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Отже, станом на час звернення до суду з позовом Податковий кодекс України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
До такого висновку призводить застосування граматичного (текстового) способу тлумачення положень абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в якому відсутнє виокремлення будь-яких конкретних серед врегульованих статтею 102 Податкового кодексу України строків.
Отже, 1095-денний строк на звернення позивача із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених митних платежів, який мав сплинути 30.05.2021 року , 18.03.2020 зупинив свій перебіг.
Відтак, посилання відповідача у листі № 7.10/15-01/13/5754 від 29.03.2023 року на пропуск позивачем 1095 днів є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону.
В той же час, пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені (п.43.3 ст. 43 ПК України).
Відповідно до пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Пунктом 43.2 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Оскільки відповідачем було відмовлено у поверненні коштів з підстав недотримання строку, то перевірка дотримання позивачем вимог визначених пункту 43.2 статті 43 Податкового кодексу України не здійснювалась. Наявність податкового боргу чи його відсутність не з`ясовувались. Також не було досліджено питання дотримання процедурних аспектів подання заяв позивачем.
Відтак, зобов`язання Одеську митницю підготувати висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, в розмірі 43 739, 34 грн. відповідно до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» за вих. М-2021-0335/7 від 02.03.2023 року, є передчасним.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Одеську митницю повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» від 02.03.2023 року № М-2021-0335/7, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4962,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 841 від 31.08.2022 року.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що суд визнав порушення прав позивача протиправними діями відповідача, судовий збір у розмірі 4962,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача.
Щодо розподілу судових витрат у вигляді правничої допомоги, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Вітович Олексій Якович на підставі довіреності № 01/01/23-В від 01.01.2023 року.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 08/02-19/1 від 08.02.2019 року, акт приймання-передачі, яким підтверджено, що виконавець склав та направив до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву до Одеської митниці, вартість наданих послуг становить 8000,00 грн.
Здійснення відповідних витрат товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. матеріали справи не містять.
В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення вимоги про стягнення 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи це тим, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 8 000, 00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.
Враховуючи викладене, відсутність доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Одеської митниці щодо відмови у підготовці висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, в розмірі 43 739, 34 грн. відповідно до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» за вих. М-2021-0335/7 від 02.03.2023 року.
Зобов`язати Одеську митницю повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" за вих. М-2021-0335/7 від 02.03.2023 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» судовий збір у розмірі 4294,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська