Справа № 600/4142/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4142/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68565158 від 09 лютого 2022 року, винесеною ОСОБА_2 , державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису 20.01.2020 року приватним нотаріусом, строк пред`явлення якого до примусового виконання становить один рік.

При цьому зазначив, що виконавчий напис було видано приватним нотаріусом 20.01.2020 року, тобто строк його пред`явлення до виконання складав один рік, - до 20.01.2021 року. Тому вважає, що державним виконавцем порушено вимоги ст. 91 Закону України «Про нотаріат» та відкрито виконавче провадження із пропущенням строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Зазначив, що стягувачем у виконавчому провадження не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення, а тому спірна постанова є чинною та відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

ПОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду за клопотанням позивача визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено цей строк, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис №641, про стягнення з позивача 42937,83 грн боргу.

У вказаному виконавчому документі обумовлено про те, що виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і має бути пред`явлений до виконання протягом одного року з дня його вчинення.

2. 09.02.2022 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68565158 на підставі виконавчого напису № 641 виданого 20.01.2020 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення заборгованості в розмірі 72937,83 грн з ОСОБА_1

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1.Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.ст.3, 5 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі написи нотаріусів. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності із ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно ч.ч.1-3 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку (ч.3 ст.4 Закону № 1404-VIII).

Згідно п.2 ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

2. З аналізу наведених правових норм слідує, що на державного виконавця покладено обов`язок примусового виконання рішень. Серед виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, визначено в т.ч. "виконавчий напис нотаріуса". Державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, серед іншого, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Отримавши заяву стягувача про примусове виконання рішення, державний виконавець перевіряє відповідність виконавчого документа вимогам ст.4 Закону № 1404-VIII, і в разі відсутності визначених ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII підстав для повернення виконавчого документа, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

3. Судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса №641 виданий 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідає вимогам виконавчого документа, встановленим ст.4 Закону № 1404-VIII.

Разом з тим, даючи оцінку спірним правовідносинам, в частині доводів позивача про пропущення строку пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 90 Закону України "Про нотаріат" (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса) визначено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 91 зазначено Закону виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

При цьому, згідно вимог Закону України "Про нотаріат" та Закону України "Про виконавче провадження " (в редакції чинній станом на дату прийняття спірної постанови) встановлений строк три роки з моменту вчинення виконавчого напису для пред`явлення до примусового виконання.

З огляду на викладене суд зазначає, що до спірних правовідносин в частині винесення саме оскаржуваної постанови застосовними являються норми Закону України "Про виконавче провадження" на час винесення такої постанови, а не норми Закону України "Про нотаріат".

Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє посилання позивача на Закон України "Про нотаріат" (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису), оскільки зазначений вище Закон не є спеціальним законом по відношенню до Закону України "Про виконавче провадження", адже у Законі України "Про виконавче провадження" зазначається про те, що всі інші закони і нормативно-правові акти мають прийматися на підставі цього Закону (приведені у відповідність), що свідчить про те, що норми Закону "Про нотаріат" не можуть бути застосовними, якщо вони встановлюють інший, ніж порядок виконання виконавчих написів нотаріусів.

Суд звертає увагу на те, що через наявність різних строків у різних Законах слід застосовувати принцип розумності законодавця. Це припущення передбачає обрання норми права, яка є більш прогресивною внаслідок її пізнішого прийняття або ж норми, яка спрямована на врахування особливостей певного різновиду суспільних відносин. В основу колізійного принципу lexposterior покладено припущення, що "і той, і інший акт виражає волю одного законодавця, але бажаніше надавати перевагу тій волі законодавця, яка виражена останньою, так як саме вона повинна відповідати духу часу".

Таким чином, оскільки саме Законом України "Про виконавче провадження" встановлюється порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до стягнення, та оскільки в Законі України "Про нотаріат" зазначено, що стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку, що відповідачем у відповідності до вимог законодавства Украйни винесена оскаржувана постанова.

4. Крім того, суд зауважує, що постанова про відкриття виконавчого провадження не може бути скасована суто з процедурних мотивів, оскільки виконавчий документ не визнано таким, що не підлягає виконанню, його подано з дотриманням строків пред`явлення до виконання та він не виконаний боржником ані добровільно, ані в примусовому порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження".

5. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, натомість відповідач підтвердив правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

РОЗПОДІЛ СУЛОВИХ ВИТРАТ.

1. Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. З огляду на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вул. Леоніда Дергача, 25, 27, м. Чернівці, 58008, ).

Суддя О.В. Боднарюк