Справа № 440/4202/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/4202/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (надалі - позивач, ТУДСА України в Полтавській області) звернулось до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому позивач просив визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.02.2023 про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №440/5406/20, прийняту при здійсненні виконавчого провадження №66436599.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність та необґрунтованість рішення державного виконавця у виконавчому провадженні №66436599 про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №440/5406/20, оскільки ТУДСА України в Полтавській області вжило залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення, а невиплата стягувачу коштів пов`язана з відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.

2. Позиція відповідачів та третьої особи.

Відповідачі відзив на позов, а третя особа - письмові пояснення до суду не надали.

При цьому суд зауважує, що позовна заява разом з доданими до неї документами подана позивачем через підсистему "Електронний суд" та доставлена відповідачу і третій особі 07.04.2023 о 18:35, що підтверджено залученими до матеріалів справи квитанціями №№ 114957, 114958 /а.с. 38, 39/, а доставка учасникам справи примірника ухвали суду про відкриття провадження у цій справі підтверджена залученими до матеріалів справи довідками /а.с. 49, 50/.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні). Цією ухвалою до участі у справі у якості співвідповідача залучено відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а у якості третьої особи - ОСОБА_1 .

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №440/5406/20, що набрало законної сили 14.05.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТУДСА України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії ТУДСА України в Полтавській області щодо нарахування та виплати судді Козельщинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 04.05.2020 по 29.05.2020 із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Зобов`язано ТУДСА України в Полтавській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 04.05.2020 по 29.05.2020, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.

29.07.2021 Полтавським окружним адміністративним судом видано стягувачу виконавчий лист №440/5406/20 про зобов`язання ТУДСА України в Полтавській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 04.05.2020 по 29.05.2020, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.

10.08.2021 постановою заступника начальника ВПВР УЗПВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла М.М. відкрито виконавче провадження №66436599 /а.с. 6/.

Листом від 21.09.2021 №03/3846/2021-вих ТУДСА України в Полтавській області повідомило державного виконавця, що рішення суду боржником виконано в частині проведення розрахунку суми, яка підлягає до виплати, а саме, здійснено розрахунок належної до виплати стягувачу суми у розмірі 47360,00 грн, проте за відсутності відповідного бюджетного фінансування рішення суду залишається невиконаним в частині нарахування та виплати коштів стягувачу /а.с. 10-12/. При цьому, управління звернулось до Державної судової адміністрації України як головного розпорядника коштів з листом про виділення додаткових коштів для виконання судового рішення. У зв`язку з цим, управління просило визнати поважною причину невиконання (повного) виконавчого документа протягом строку встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.08.2021, у зв`язку з частковим виконанням виконавчого документа утриматись від накладення штрафу на боржника.

09.12.2021 за невиконання рішення суду державний виконавець наклав на боржника штраф у розмірі 5100,00 грн, про що прийняв постанову /а.с. 7/.

Відомості про оскарження цієї постанови боржником у матеріалах справи відсутні.

24.02.2023 державний виконавець за повторне невиконання рішення суду наклав на боржника штраф у розмірі 10200,00 грн /а.с. 8/.

Не погодившись з постановою державного виконавця від 24.02.2023 у виконавчому провадженні №66436599, позивач оскаржив її до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України /пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"/.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У силу положень частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 названого Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою цієї статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів /абзац перший частини шостої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження"/.

За приписами статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується правомірності постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу за повторне невиконання рішення суду.

Перевіряючи правомірність спірної постанови на відповідність вимогам до легітимності актів індивідуальної дії, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, суд виходить з таких міркувань.

Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №360/3573/20, від 20.05.2021 у справі №420/5465/18, від 13.10.2021 у справі №360/4705/20 та у справі №360/4708/20, від 31.05.2022 у справі №360/940/20.

У цій справі ТУДСА України в Полтавській області не заперечується та обставина, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №440/5406/20 не виконано в частині проведення нарахування та виплати стягувачу ОСОБА_1 суми, належної до виплати, оскільки здійснено лише розрахунок належної до виплати стягувачу суми суддівської винагороди у розмірі 47360,00 грн, проте нарахування та виплата зазначеної суми коштів стягувачу фактично не проведені через відсутність відповідних бюджетних фінансових асигнувань.

Поважність причин невиконання судового рішення у справі №440/5406/20 у зазначеній частині та, як наслідок, безпідставність та неправомірність прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, ТУДСА України в Полтавській області мотивує тим, що відповідно до п. 2.5.3 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №333 від 12.03.2012 зі змінами, виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством здійснюються за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2730 "Інші виплати населенню".

У зв`язку із відсутністю бюджетних призначень по вказаному коду (КЕКВ 2730), за рахунок яких можливо було б виконати судове рішення, як у 2021 році, так і у 2022 році, управління упродовж 2021-2023 років неодноразово зверталось до ДСА України (як головного розпорядника бюджетних коштів) з листами про виділення додаткових коштів для виконання судового рішення.

Додаткові кошти управлінню виділені не були, у своїх відповідях від 09.12.2021 та 16.02.2022 ДСА України вказувала два шляхи для виконання судового рішення (аналогічних судових рішень).

Перший - виконання судового рішення за бюджетною програмою 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя" у межах наявних бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Проте, за кодом економічної класифікації видатків 2730 "Інші виплати населенню", за яким мають здійснювати виплати на виконання судового рішень на користь суддів, необхідні бюджетні призначення були відсутні.

У підтвердження відсутності коштів, за рахунок яких можливо було б виконати судове рішення на користь стягувача ОСОБА_1 боржником державному виконавцю надавалися копії звітів про надходження та використання коштів загального фонду (форма № 2д) та про надходження і використання інших надходжень спеціального фонду (форма №4-3Д) (за бюджетною програмою 0501020 Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя).

У звіті про надходження та використання коштів загального фонду (форма № 2д) за кодом 2730 "Інші виплати населенню" відсутні числові показники розміру сум коштів, які б були виділені, надійшли до управління та були ним витрачені.

У звіті про надходження та використання інших надходжень спеціального фонду (форма № 4-3д) за кодом 2730 "Інші виплати населенню" значиться сума 151919,00 грн. Ці кошти були виділені та витрачені на виплату компенсації витрат на поховання суддів (59719,00+92200,00=151919,00), підтвердженням чого є копії платіжних доручень від 02.03.2021 №67 та від 13.05.2021 №365.

Затвердженим Кошторисом на 2022 рік не були виділені бюджетні призначення за КЕКВ 2730.

У звіті про надходження та використання коштів загального фонду (форма № 2д) за 2022 рік за кодом 2730 "Інші виплати населенню" значиться сума 82800,00 грн. Ці кошти були виділені та витрачені на виплату компенсації витрат на поховання суддів (45200,00+11862,08+25652,00=82714,08), підтвердженням чого є копії платіжних доручень від 19.12.2022 №№ 3115, 3117, 3118.

У звіті про надходження та використання інших надходжень спеціального фонду (форма №4-3д) за 2022 рік за кодом 2730 "Інші виплати населенню" відсутні числові показники розміру сум коштів, які б були виділені, надійшли до управління та були ним витрачені.

Кошторисом ТУ ДСА України в Полтавській області на 2021 рік кошторисні призначення за КЕКВ 2730 "Інші виплати населенню" також не виділені.

Тобто у період 2021-2023 років управління не мало можливості виконати судове рішення у справі №440/5406/20 за рахунок коштів бюджетної програми 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", так як бюджетні призначення за рахунок яких можливо було б виконати вказане рішення були відсутні (кошти за КЕКВ 2730 "Інші виплати населенню").

Другий спосіб виконання вказаного судового рішення встановлення у судовому порядку за заявою стягувача або поданням державного виконавця способу і порядку виконання рішення суду шляхом списання коштів за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником коштів за якою є Державна судова адміністрація України.

Проте, відповідно до положень статті 378 КАС України боржник у виконавчому провадженні не наділений правом такого звернення до суду.

У листі від 20.10.2021 боржник звертався до державного виконавця із проханням вжити заходів для встановлення (зміни) порядку виконання судового рішення за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником коштів за якою є Державна судова адміністрація України. Відповідне подання державним виконавцем подане не було.

Надаючи оцінку зазначеним твердженням позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 2.1.1.3 пункту 2.1 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 21.06.2012 № 754), Код 2100 „Оплата праці і нарахування на заробітну плату Код 2113 Суддівська винагорода

1) суддівська винагорода за встановленими посадовими окладами; надбавка за вислугу років; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді, доплата за науковий ступінь, доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці;

2) допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу під час надання щорічної відпустки;

3) вихідна допомога у разі виходу у відставку.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.5 наказу від 12.03.2012 №333 Код 2700 „Соціальне забезпечення: до цієї категорії належать: поточні трансферти населенню, у тому числі виплата всіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій; стипендій; пенсій; путівок на оздоровлення. Податок на доходи фізичних осіб та всі платежі відповідно до законодавства з цих сум передбачаються за цим самим кодом.

Підпунктом 24 підпункту 2.5.3 пункту 2.5 наказу від 12.03.2012 №333 визначено код 2730 „Інші виплати населенню - виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством.

При цьому, абзац шостий пункту 1.6 глави 1 наказу від 12.03.2012 №333 трансферти населенню визначає як поточні платежі фізичним особам або надання їм матеріальної допомоги у натуральному вигляді, які передбачені для збільшення їх доходу. Трансферти населенню можуть надаватись як у готівковій формі, так і шляхом сплати рахунків. Подібні платежі можуть бути окремою добавкою до бюджету певної сім`ї чи особи або компенсуванням певних видів витрат, наприклад, на харчування, комунальні послуги, оплату проїзду тощо.

З наведеного суд дійшов висновку, що оскільки суть судового рішення полягає у зобов`язанні провести перерахунок та здійснити виплату саме суддівської винагороди, то відповідно таке рішення повинно виконуватись за КЕКВ 2113 "Суддівська винагорода", а не за КЕКВ 2730 „Інші виплати населенню.

Як слідує з наданих позивачем кошторисів ТУДСА України в Полтавській області на 2022, 2023 роки за кодом та назвою програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", а також звітів про надходження та використання коштів загального фонду (форма №2д) за 2021, 2022 роки за КЕКВ 2113 "Суддівська винагорода" були наявні відповідні бюджетні призначення.

При цьому, суд звертає увагу на зміст листів ДСА України від 09.12.2021 та 16.02.2022, якими на звернення ТУ ДСА України в Полтавській області головний розпорядник коштів вказував на можливість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в добровільному порядку саме за бюджетною програмою 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя" у межах наявних бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №440/5406/20 можливо виконати та здійснити нарахування і виплату належної стягувачу суми за рахунок коштів за КЕКВ 2113 "Суддівська винагорода", що зумовить повне виконання судового рішення.

Таким чином, суд відхиляє як безпідставні твердження ТУДСА України в Полтавській області щодо неможливості виконання рішення суду у справі №440/5406/20 в повному обсязі у зв`язку із відсутністю коштів за КЕКВ 2730 "Інші виплати населенню".

Як наслідок, суд визнає необґрунтованими посилання позивача на те, що відсутність бюджетних асигнувань за КЕКВ 2730 "Інші виплати населенню" є поважною причиною невиконання рішення суду.

Що ж стосується другого можливого способу виконання судового рішення, на який вказує позивач, а саме, встановлення у судовому порядку за заявою стягувача або поданням державного виконавця способу і порядку виконання рішення суду шляхом списання коштів за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", то на переконання суду, він не може бути застосований до правовідносин у справі №440/5406/20, оскільки рішення суду у вказаній справі має зобов`язальний характер, зміна способу його виконання запропонованим позивачем чином щодо стягнення конкретної суми коштів, потягне зміну рішення по суті, що не відповідає інституту зміни способу його виконання. Тому, змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання перерахувати та виплатити суму суддівської винагороди на стягнення конкретної суми такої виплати, буде змінено рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

Варто також зауважити, що у справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа "Сук проти України").

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Тож, підсумовуючи вищевикладене, слід зауважити, що рішення суду у справі №440/5406/20 в частині нарахування і виплати належної стягувачу суми не виконано боржником без поважних причин, а тому підстави для скасування постанови про накладення штрафу від 24.02.2023 у ВП №66436599 за невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №440/5406/20 відсутні.

При цьому суд повторює, що позивач (боржник) ні державному виконавцю, а ні до суду не надав доказів, що свідчили б про неможливість виплати ОСОБА_1 коштів, нарахованих на виконання рішення суду у справі №440/5406/20, за рахунок коштів за КЕКВ 2113 "Суддівська винагорода".

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТУДСА України в Полтавській області.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2147,20 грн /а.с. 44/, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 45/.

Відповідачі та третя особа доказів понесення судових витрат не надали.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачами та третьою особою судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів після складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Кукоба