Справа № 160/7840/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2023 року Справа № 160/7840/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (відповідач-2) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішенні і зобов`язання вчинити певні дії, -
14.04.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (відповідач-2), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 трудової діяльності відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.02.1984 року;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 01.03.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.02.1984 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.03.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року. прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7840/23, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 05.05.2023 року, а також встановлено відповідачам строк для подання відзивів на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Копія позовної заяви з додатками до неї та копія ухвали суду від 19.04.2023 року скерована за допомогою електронних засобів зв`язку до електронного кабінету відповідача-2 та доставлена до електронного кабінету підсистеми Електронний суд Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області 14.04.2023 року о 14:12год. та 20.04.2023 року о 13:11год., відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, наявними в матеріалах справи, однак, станом на 19.05.2023р. відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
19.05.2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-1 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що з наданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів було встановлено, що вони містять ряд недоліків, наявність яких виключає можливість зарахування певних періодів роботи до загального страхового стажу позивача, необхідного для призначення пенсії. Так, за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи за трудовою книжкою від 10.02.1984 серії НОМЕР_3 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище ОСОБА_2 не відповідає даним паспорту позивача, згідно з яким його прізвище: ОСОБА_3 . Згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 6 місяців 4 дні, що недостатньо для призначення пенсії. Зважаючи на вищевикладене, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.02.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Не погоджуючись з вищевказаною відмовою відповідача-2 у зарахуванні до страхового стажу позивача означених спірних періодів роботи, а також з відмовою у призначенні йому пенсії за віком, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Крім цього, у разі невідповідності ім`я, по батькові та прізвища, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і у трудовій книжці, паспортним даним громадянина України, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки від 10.02.1984 серії НОМЕР_3 , трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.
Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.
Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.
При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при зверненні з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку від 10.02.1984 серії НОМЕР_3 .
Так, з дослідженого судом титульного аркуша трудової книжки серії НОМЕР_3 слідує, що власником трудової книжки є « ОСОБА_4 » (російською мовою), дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата заповнення трудової книжки: 10.02.1984р.
Титульний аркуш містить відтиск печатки та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, а також підпис особи на ім`я якої видана трудова книжка. Крім того, у записі у графі прізвище « ОСОБА_4 » міститься закреслення літери ОСОБА_5 .
Суд звертає увагу, що анкетні дані викладені у трудовій книжці на ім`я « ОСОБА_4 » заповнена тільки російською мовою, дані ПІБ українською мовою відсутні.
При цьому відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 18.12.2001р., копія якого наявна в матеріалах справи, прізвище, ім`я та по батькові позивача: - українською мовою: ОСОБА_1 ; - російською мовою: ОСОБА_6 .
Отже, по батькові, вказане у трудовій книжці серії НОМЕР_3 російською мовою не є тотожним по батькові, зазначеному у паспорті позивача серії НОМЕР_4 російською мовою, а саме: є відмінність у написанні прізвища « ОСОБА_3 » (рос.) - у паспорті та « ОСОБА_4 » (рос.) - у трудовій книжці.
Водночас пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Суд звертає увагу, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 міститься підпис її власника, яким останнім завірено правильність внесених відомостей на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.
Відносно доводів позивача щодо наявності на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 виправлення в прізвищі її власника, зробленого відповідальною посадовою особою 10.02.1984 року, а також запису «виправленому вірити», посади, ПІБ уповноваженої особи та печатки, які були прикриті приклеєним над цим записом листком з датою 10.02.1984 року і підписом, який при здійсненні копіювання трудової книжки для завантаження до особистого електронного кабінету пенсійного фонду, не був піднятий уповноваженою особою підприємства, на якому працював позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод», через що на копії трудової книжки ліворуч наявна печатка та зверху прикріплений листок з датою 10.02.1984 року, а запис про виправлення описки в прізвищі позивача не видно, однак, він наявний, суд зазначає наступне.
Як зазначалося вище, з дослідженої судом копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , що міститься в матеріалах справи та надана позивачем до позову, встановлено, що власником трудової книжки вказаний « ОСОБА_4 » (російською мовою), при цьому, у записі у графі прізвище « ОСОБА_4 » міститься виправлення шляхом закреслення літери «Ь».
Разом з тим, поряд з таким виправленням запису «виправленому вірити» із зазначенням посади, ПІБ та підпису уповноваженої особи, що внесла такі виправлення, а також печатки, що завіряє правильність внесення таких виправлень, немає.
При цьому зліва на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки серії НОМЕР_1 дійсно міститься приклеєний листок з записом: « 10.02.84г.» і проставленим навпроти цієї дати підписом, а також з відміткою внизу цього листка «непрерывный стаж», жодного запису на цьому листку стосовно того, що він стосується виправлення у прізвищі власника трудової книжки, немає, тим більше, що проставлена в ньому дата (10.02.1984р.) не є тотожної даті заповнення трудової книжки (23.03.1963р.).
Жодних доказів наявності запису «виправленому вірити» із зазначенням посади, ПІБ та підпису уповноваженої особи, що внесла такі виправлення, а також печатки, стосовно внесення виправлень у прізвище власника трудової книжки під вищевказаним вклеєним листком на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки серії НОМЕР_1 суду не надано, як і не було надано до заяви про призначення пенсії до пенсійного органу, про що зазначає і сам позивач.
Відтак, у суду відсутні підстави стверджувати про те, що у пенсійного органу була наявна можливість перевірити належність трудової книжки серії НОМЕР_1 саме позивачеві та встановити, що вказане у цій трудовій книжці прізвище її власника дійсно містило помилку і така помилка була виправлена, що надало б можливість стверджувати, що ця трудова книжка дійсно належить позивачеві.
При цьому, суд наголошує, що позивачем ані до пенсійного органу під час звернення з заявою про призначення пенсії, ані в подальшому після прийняття рішення про відмову в її призначенні протягом трьох місяців, ані до суду з позовом не надано доказів дійсного існування запису у трудовій книжці серії НОМЕР_1 про виправлення зробленої в ній помилки щодо написання прізвища її власника.
Таким чином, суд вважає доводи позивача з цього приводу безпідставними та необгрунтованими.
Отже, у даному випадку встановленню підлягає факт належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_3 , який, з урахуванням вищенаведених приписів п.26 Порядку №637, може бути встановлений лише у судовому порядку.
При цьому, суд зазначає, що встановлення юридичного факту врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та вирішення даного питання відновиться до підсудності місцевих загальних судів.
Так, відповідно до положень п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Таким чином, суд роз`яснює позивачеві, що встановлення фактів, що мають юридичне значення регулюється розділом ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України». Питання встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а є повноваженнями виключно загальних місцевих судів.
У зв`язку із розбіжностями в написанні прізвища позивача у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , з відомостями паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 18.12.2001р., на ім`я ОСОБА_1 (українською мовою) та російською мовою на ім`я « ОСОБА_6 », суд зазначає про необхідність встановлення факту належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_3 у судовому порядку, для чого позивачеві необхідно звернутись із урахуванням правил підсудності до місцевого суду загальної юрисдикції із заявою відповідно до розділу ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України» про встановлення факту, що має юридичне значення, що, у разі задоволення такої заяви, дасть позивачу можливість у подальшому звернутися до відповідача для забезпечення можливості включення спірних періодів роботи і навчання до його загального страхового (трудового) стажу.
Відтак, задоволенню не підлягають і похідні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.02.1984 року та переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.03.2023 року.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, отже, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання розподілу судових витрат врегульовано ст.139 КАС України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до приписів ст.139 КАС України позивачеві не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова