Справа № 420/6748/22
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6748/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.02.2022 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.11.1988 року по 01.10.1991 рік.

Ухвалою суду від 16.05.2022 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову, позивач обґрунтовує заявлені вимоги із зазначенням таких фактичних обставин:

- позивач досягнув 60-річного віку, у зв`язку з чим отримав право на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- 26.04.2022 року позивач звернувся до Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі з заявою (зареєстрована за № 2805) про призначення йому пенсії за віком, до якої були додані документи, про що свідчить розписка-повідомлення про прийняття заяви спеціалістом Буцик Г.М.;

- на підтвердження стажу роботи позивачу було надано, зокрема, копію трудової книжки, довідку про заробітну плату;

- зазначена заява у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану була розподілена на Відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області;

- ГУ ПФУ в Дніпропетровській області своїм листом від 27.04.2022 року № 30550/01-18 відмовило позивачу у призначенні йому пенсії за віком;

- свою відмову у призначенні позивачу пенсії за віком ГУ ПФУ в Дніпропетровській області обґрунтувало тим, що ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, не менш, як 29 років;

- страховий стаж позивачу становить 26 років 6 місяців 18 днів. До страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.11.1988 року по 01.10.1991 рік, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні. Тому позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи;

- позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 11.03.2002 року;

- тобто, позивач станом на дату звернення за призначенням пенсії досяг пенсійного віку (60 років), встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України;

- постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок);

- пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами;

- пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи;

- за приписами пункту 20 вказаного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників;

- зважаючи на викладене, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу;

- аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній;

- на момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі Інструкція);

- як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не взято до уваги та не зараховано до загального стажу усі періоди роботи за трудовою книжкою у зв`язку з тим, що відсутній підпис відповідальної особи при звільненні;

- разом з цим, записи про періоди роботи позивачу не містять виправлень відповідно до Інструкції;

- з аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням;

- при цьому, працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. У свою чергу, неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018 року;

- трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки;

- окрім того, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача;

- відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення повинні бути виконані чітко, акуратно, відповідними чорнилами. Запис у трудовій книжці про звільнення завіряється печаткою і підписом. Записи повинні відповідати оригіналам наказів або розпоряджень та мати чітке формулювання чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт Кодексу законів про працю;

- при прийнятті документів для призначення пенсії органом Пенсійного фонду звертається особлива увага як на записи періодів роботи, так і на підстави їх проведення, тобто наявність номерів наказів, дат їх видачі. Крім цього, до уваги береться правильність записів прізвища, ім`я та по батькові й їхня подальша зміна. Якщо в трудовій книжці є виправлення, то вони мають бути завіреними в установленому порядку. Відсутність номера та дати видачі наказу про прийняття (звільнення) з роботи, переведення на іншу роботу (особливо це стосується посад, які дають право на пільгову пенсію) або ж виправлення в цих записах, проведених в невстановленому порядку, є підставою для відмови в зарахуванні відповідних періодів до стажу;

- підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки;

- ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а;

- крім цього, всупереч твердженням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, трудова книжка позивача містить підпис відповідальної особи при звільненні за період з 01.11.1988 року по 01.10.1991 рік;

- щодо спірного періоду у трудовій книжці позивача наявні наступні записи: - запис № 10 01.11.1988 року прийнятий на роботу збірникомналаштувальником електронної техніки в Кооператив «Крок» - протокол № 10 від 03.11.1988 року (запис внесений інспектором Кооперативу); - запис № 11 01.10.1991 року звільнений з Кооперативу «Крок» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України - протокол № 36 від 01.10.1991 року (запис внесений головою Кооперативу Свириденко С.), посвідчений печаткою. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо вказаних періодів його роботи не надано;

- враховуючи вище викладене, а також те, що трудовою книжкою позивача підтверджено відповідні періоди його роботи, загальний трудовий стаж позивача становить більше 29 років, у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області були відсутні підстави для відмови у призначення йому пенсії за віком;

- відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку;

- відтак, є підстави для призначення пенсії позивача з дня досягнення ним пенсійного віку 60 років, а саме з 11.02.2022 року

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

- відповідно до заяви від 26.04.2022 року позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо призначення пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі Закон України № 1058) відділом призначення пенсій управлінням пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено в призначенні пенсії за віком та прийнято відповідне рішення від 26.04.2022 № 57 про відмову;

- відповідно до статті 26 Закон України № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

- згідно із частиною 2 статті 24 Закон України № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (01.01.2004);

- згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (із змінами), основним документом, що підтверджує стаж роботи (далі Порядок), є трудова книжка;

- за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами;

- відповідно наданих документів до заяви про стаж та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, загальний страховий стаж складає 26 років 6 місяць 18 днів. До стажу не враховано період роботи: з 01.11.1988 по 01.10.1991, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні;

- згідно ст. 24 Закону України № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом;

- відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є трудова книжка;

- відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, та інші документи, які містять відомості;

- позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян № 14 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійний фонд України, з заявою від 26.04.2022 року про призначення пенсії за віком, у якій зазначив, зокрема, що пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати не призначалась, на сьогодні не працює. (а.с.42)

Відповідно до змісту Рішення про відмову у призначенні пенсії № 57 від 26.04.2022 р. (а.с.20, 40), його прийнято з таких підстав:

Відмова про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 26.04.2022.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пенсійний вік, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60 років.

Вік заявника 60 років 2 місяці.

Статтею 26 Закону України № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менш, як 29 років.

Страховий стаж особи становить 26 років 6 місяців 18 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.11.1988 по 01.10.1991, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільнені.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема, трудової книжки позивача, НОМЕР_2 (а.с.11-17), яка заповнена 25.07.1979 року, згідно з записами про роботу якої, зокрема за період з 01.11.1988 по 01.10.1991 (мовою оригіналу):

- № 10 / 01.11.1988: Принят на работу сборщиком-наладчиком электронной техники в кооператив «Крок». Протокол № 10 от 3 ноября 1988 г.

Инспектор /підпис/

- № 11 / 01.10.1991: Уволен из кооператива «Крок» по собств. желанию по

ст. 38 КЗоТ Украины. Пр. № 36 от 1.10.1991

Председатель кооператива С. Свириденко.

Запис 11 містить печатку підприємства.

На виконання ухвали суду відповідачем надано копії звернення позивача та усіх додатків до нього, за результатом розгляду якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії позивача. (а.с.40-91)

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV); «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII); постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301 (далі Постанова № 301); Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637).

І. Щодо позовних вимог в частині: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», слід зазначити таке.

Відразу слід зазначити, що з встановлених судом обставин справи вбачається, що оскаржувана позивачем відмова відповідача в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» оформлена рішенням про відмову у призначенні пенсії № 57 від 26.04.2022 р.

Так, згідно з ч. 1-2 ст. 56 Закону № 13 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до застосованого відповідачем в оскаржуваному рішенні законодавства, зокрема, згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV, зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

При цьому, згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно зі змістом рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 57 від 26.04.2022 р., його прийнято з таких підстав:

Відмова про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 26.04.2022.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пенсійний вік, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60 років.

Вік заявника 60 років 2 місяці.

Статтею 26 Закону України № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менш, як 29 років.

Страховий стаж особи становить 26 років 6 місяців 18 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.11.1988 по 01.10.1991, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільнені.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

З наведеного змісту оскарженого позивачем рішення вбачається, що у ньому:

- фактично відповідачем наведено лише посилання положення ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та зазначено визначений відповідачем страховий стаж позивача;

- зазначено, що до страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.11.1988 по 01.10.1991, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільнені.

Проте, в оскаржуваному рішенні щодо фактично застосованих підстав-обставин взагалі не зазначено нормативно-правові вимоги (юридичні підстави), застосовані відповідачем для висновку про наявність підстав для неврахування до страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки з 01.11.1988 по 01.10.1991, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільнені.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до записів про роботу трудової книжки позивача, яка заповнена 25.07.1979 року, зокрема за період з 01.11.1988 по 01.10.1991 (мовою оригіналу):

- № 10 / 01.11.1988: Принят на работу сборщиком-наладчиком электронной техники в кооператив «Крок». Протокол № 10 от 3 ноября 1988 г.

Инспектор /підпис/

- № 11 / 01.10.1991: Уволен из кооператива «Крок» по собств. желанию по

ст. 38 КЗоТ Украины. Пр. № 36 от 1.10.1991

Председатель кооператива С. Свириденко.

Запис 11 містить печатку підприємства.

Отже, трудова книжка позивача, яка за законодавством є основним документом, що підтверджує стаж роботи, надана позивачем при зверненні з заявою від 26.04.2022 року про призначення пенсії за віком.

Крім того, трудова книжка позивача щодо неврахованого відповідачем періоду (з 01.11.1988 по 01.10.1991) містить, зокрема зазначення посади відповідальної особи, її прізвище та ініціали: «Председатель кооператива С. Свириденко». Також, запис 11 про звільнення позивача з кооперативу «Крок» містить печатку підприємства.

При цьому, ні в оскаржуваному рішенні, ні у відзиві на позовну заяву відповідачем не зазначено підстави твердження відповідача, що « ОСОБА_2 » не є власне підписом відповідальної особи при звільненні.

Крім того, згідно з п. 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, відповідно до Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.08.2019 у справі № 654/890/17 та від 12 вересня 2022 року у справі № 569/16691/16-а.

Відповідно, недотримання правил ведення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу особи.

На підставі встановлених судом обставин, вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та правових висновків Верховного Суду суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та/або положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право:

отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Закону № 1788-XII що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з отримання відомостей, необхідних для виконання відповідачем функцій, передбачених Законом № 1058-IV та іншими законами України, тощо відповідачем суду не наведено та/або надано.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Наведена позиція неодноразово викладена (підтримана) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах, зокрема, від 16.05.2023 року у справі № 640/18835/19, від 17.05.2023 року у справі № 620/5518/22, від 18 травня 2023 року у справах № 815/2654/18, № 640/18331/19 тощо.

ІІ. Щодо позовних вимог в частині: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.02.2022 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.11.1988 року по 01.10.1991 рік, слід зазначити таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 245 КАС України «Повноваження суду при вирішенні справи» у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як встановлено судом вище, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за результатами розгляду документів, доданих до заяви від 26.04.2022 року, рішенням про відмову у призначенні пенсії № 57 від 26.04.2022 р., лише та виключно з єдиної підстави, а саме: до страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.11.1988 по 01.10.1991, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільнені, оцінку якій, як неправомірній, надано судом вище.

Жодних інших підстав (фактичних і юридичних) для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідачем не зазначено та судом не встановлено.

Отже, виходячи з даних, які визнаються сторонами, в тому числі відповідачем згідно зі змістом рішення про відмову у призначенні пенсії № 57 від 26.04.2022 р., зокрема, щодо: пенсійного віку та страхового стажу, визначених ст. 26 Закону № 1058-IV; віку позивача; страхового стажу позивача, який враховано відповідачем; періоду роботи, неврахованого відповідачем до страхового стажу позивача, щодо підстави неврахування якого судом здійснено висновки про її протиправність, тощо суд дійшов висновку, що в даному випадку при вирішенні справи наявні підстави для застосування положень абз. 1 ч. 4 ст. 245 КАС України.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- рішення про відмову у призначенні пенсії № 57 від 26.04.2022 р. прийняте відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню;

- виходячи з встановлених судом обставин, зокрема, щодо: оформлення оскаржуваної позивачем відмови у призначенні пенсії за віком рішенням; підстав (фактичних і юридичних) прийняття зазначеного рішення та здійснених на їх підставі висновків суду про визнання його протиправним та скасування, на підставі ч. 2 ст. 9 та абз. 1 ч. 4 ст. 245 КАС України, права та інтереси позивача підлягають захисту в даному випадку шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення за зверненням позивача від 26.04.2022 року про призначення пенсії за віком позивачу із врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1988 року по 01.10.1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 06.05.2022 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 992,40 грн. (а.с.5)

Відповідно, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383) до 30 червня 2023 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Справу розглянуто, рішення прийнято та складено також з урахуванням: часу періодичного навчання суддів; часу тимчасової непрацездатності головуючого судді; часу перебування головуючого судді у відпустці; фактичного часу забезпечення суду електроенергією; часу повітряних тривог; часу перевірки повідомлень про мінування будівлі суду; наказу голови Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року № 9-ОС/Д/С «Про особливий режим роботи Одеського окружного адміністративного суду»; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»; законів України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», якими затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 22.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023; рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 250, 255, 258, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи: 21910427) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 57 від 26.04.2022 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення за зверненням ОСОБА_1 від 26.04.2022 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1988 року по 01.10.1991 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова