Справа № 560/11049/23
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

31 липня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького апеляційного суду , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницького апеляційного суду, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Хмельницького апеляційного суду щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні допомоги на оздоровлення;

стягнути з Хмельницького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді апеляційного суду в сумі 115610,00 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно відмовлено у зверненні отримати відпустку та допомогу на оздоровлення з підстав, що він звільняється з посади судді у відставку. Доводи відповідача викладені в листі від 14.06.2023, в якому вказано, що позивач має статус судді у відставці, що позбавляє його можливості реалізації прав, передбачених статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", є помилковими, оскільки право на відпустку та виплату допомоги на оздоровлення позивач набув будучи суддею апеляційного суду і воно гарантовано йому Конституцією і Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Позбавлення права на отримання допомоги на оздоровлення судді, який набув це право, з підстав подачі документів до Вищої ради правосуддя про звільнення у відставку так і з підстав відсутності коштів бюджетних асигнувань для виплати допомоги на оздоровлення не може зумовлювати обмеження змісту конституційних прав, оскільки при затвердженні кошторису враховується допомога на оздоровлення до щорічної основної відпустки судді на відповідний рік.

Ухвалою від 23 червня 2023 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України.

Відповідач 07 липня 2023 року подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що виплата допомоги на оздоровлення судді здійснюється разом з наданням щорічної оплачуваної відпустки, тобто Закон України «Про судоустрій і статус суддів» ставить реалізацію права судді на отримання допомоги на оздоровлення у залежність від реалізації права на щорічну оплачувану відпустку. Вказує, що в бездіяльності Хмельницького апеляційного суду відсутні ознаки протиправності, так як взагалі був відсутній об`єкт (предмет) прийняття управлінського рішення, зокрема оформлене відповідними заявами бажання судді реалізувати своє право на відпуску разом з отриманням допомоги на оздоровлення, перебуваючи в трудових відносинах з Хмельницьким апеляційним судом, позивач не скористався своїм правом використати решту частини відпустки, як і правом на отримання допомоги на оздоровлення до цієї відпуски чи при використанні ним частини відпустки попередньо. Натомість, ОСОБА_1 , маючи вже статус судді у відставці, припинивши трудові відносини з Хмельницьким апеляційним судом, письмово звернувся до голови Хмельницького апеляційного суду 09 червня 2023 року із безпідставною вимогою нарахувати та виплатити йому допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді апеляційного суду.

Позивач 10 липня 2023 року подав відповідь на відзив, в якому наголошує, що право на отримання допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу він набув з моменту надання щорічної оплачуваної відпустки, тобто з 16 січня 2023 року і це право не залежить від того, чи щорічна оплачувана відпустка надана повністю чи частково. Відсутність фінансування не може бути підставою не здійснення виплати належної виплати допомоги на оздоровлення. Головною умовою здійснення гарантованої виплати допомоги на оздоровлення є факт надання щорічної оплачуваної відпустки або її частини. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 06.09.2021 по справі №240/722/20 наявність у судді права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації передбачає обов`язок надання йому допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, незалежно від часу звернення із заявою про це.

Відповідач 18 липня 2023 року подав заперечення на відповідь на відзив, в якому вважає надуманими і такими, що суперечать архівним матеріалам кадрового діловодства Хмельницького апеляційного суду, твердження позивача про «усталену практику» виплати допомоги на оздоровлення без безпосередньої подачі суддею окремої письмової заяви про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, а також твердження позивача про практику зазначення в наказі про надання щорічної відпустки вказівки про виплату допомоги на оздоровлення до цієї відпустки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 з 02.10.2018 по 27.04.2023 працював на посаді судді Хмельницького апеляційного суду.

06.04.20223 позивач подав заяву до Вищої ради правосуддя про звільнення з посади судді у відставку.

27.04.2023 рішенням Вищої ради Правосуддя позивач звільнений з посади судді Хмельницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Хмельницького апеляційного суду від 27.04.2023 №06/05-03 позивача відраховано зі штату суду. Вказаним наказом встановлено нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 3 календарних дні додаткової оплачуваної відпустки як судді, який має стаж роботи більше 10 років, за 2021 рік та 10 робочих днів (14 календарних днів) щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 02 жовтня 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу була надана частина щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 02 жовтня 2022 року по 01 жовтня 2023 року тривалістю 7 робочих днів з 16 січня 2023 року по 24 січня 2023 року.

Допомога на оздоровлення за 2023 рік позивачу не виплачувалася.

09.06.2023 позивач звернувся з заявою до голови Хмельницького апеляційного суду з проханням нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді апеляційного суду, оскільки допомога на оздоровлення позивачу не надавалась у період щорічної оплачуваної відпустки з 16 січня 2023 року по 24 січня 2023 року, а 27 квітня 2023 року в наданні невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 02 жовтня 2022 року по 01 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення було відмовлено у зв`язку з поданням заяви до Вищої ради Правосуддя про звільнення у відставку.

14.06.2023 електронним листом голови апеляційного суду, відмовлено у задоволенні заяви від 09.06.2023 з посиланням на приписи статті 12 Закону України "Про відпустки", яка покладає на працівника обов`язок повідомляти роботодавця до якого з періодів, в якому він реалізує своє право на відпочинок, він бажає отримати допомогу на оздоровлення.

Вважаючи вказану відмову протиправною, а свої права порушеними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 4 статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Статтею 136 Закону №1402-VIII встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Згідно зі статтею 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини 4 статті 148 Закону №1402-VII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно з частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

За змістом частин 1, 4 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

У рішенні від 11 березня 2020 року №4-р/2020 у справі №1-304/2019 (7155/19), в якій розглянуто конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року №193-IX, "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII, Конституційний Суд висловив позицію, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про державну службу" державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

З аналізу наведених норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства випливає, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", на що безпосередньо вказує частина друга статті 130 Конституції України. Виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією судді, закріпленою на законодавчому рівні спеціальним Законом України "Про судоустрій і статус суддів", який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні. При підготовці бюджетного запиту та подальшого затвердження кошторису враховується виплата однієї допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, виплати, передбачені статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", є однією з гарантій незалежності судді. При цьому єдиною необхідною умовою для виплати судді допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу Закон України "Про судоустрій і статус суддів", який є спеціальним нормативно-правовим актом, визначає надання судді щорічної оплачуваної відпустки, Закон не містить будь-яких виключень з цього правила.

Натомість, грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 57 Закону України "Про державну службу", є гарантованою виплатою державному службовцю, тобто особі з іншим статусом, аніж суддя, що виплачується в порядку та у розмірі, встановленому Законом України "Про державну службу", сфера дії якого не поширюється на суддів.

Приписи статей 45, 130 Конституції України, статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" й субсидіарне застосування положень Кодексу законів про працю України та законодавства про відпустки у їхньому системному взаємозв`язку свідчать про те, що допомога на оздоровлення є елементом гарантій конституційного права судді на відпочинок та належного матеріального забезпечення.

Водночас право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчужуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку. Аналогічні ознаки властиві допомозі на оздоровлення судді, що виплачується у порядку статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", як нормативно визначеному елементу права на відпочинок.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 75 Кодексу законів про працю України та частиною 1 статті 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною 10 вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, з урахуванням положень статті 10 Закону України "Про відпустки", за змістом статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у неї виникає право отримати таку відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок відповідно надати таку відпустку, що засвідчено нормативним формулюванням "Суддям надається...".

Також тлумачення нормативного припису статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" указує на обов`язок забезпечити виплату суддівської винагороди та надати разом із щорічною основною відпусткою допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Отже, наявність у судді права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, незалежно від часу звернення із заявою про це.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд зазначає, що звільнення особи з установи жодним чином не позбавляє її права на отримання допомоги, яку вона набула перебуваючи у трудових відносинах у даному випадку з відповідачем, а тому твердження про те, що звільнення особи позбавляє її права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, є безпідставними.

Суд звертає увагу, що у межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини" від 02 березня 2005 року заяви №71916/01, 71917/01 та 10260/02 ("Von Maltzan and Others v. Germany"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.1999 в справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 610). Також у Рішенні від 13.12.2001 у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

На підставі цього, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 мав всі підстави мати законні очікування на отримання майна - матеріальної допомоги на оздоровлення, однак відповідачем не нарахована та не виплачена така матеріальна допомога на оздоровлення за період, коли позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, чим поставлено його у нерівні умови з іншими працівниками установи.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскаржена позивачем бездіяльність Хмельницького апеляційного суду щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні допомоги на оздоровлення є протиправною.

Тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо іншої вимоги про стягнення коштів суд зазначає наступне.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Як вже вказував суд вище, допомога на оздоровлення виплачується в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до довідки від 19.06.2023 №01-14/79/23 виданої Хмельницьким апеляційним судом, посадовий оклад позивача станом на 27.04.2023 становив 115610,00 грн.

З огляду на викладене, суд зазначає, що достатнім та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є задоволення вимоги шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді апеляційного суду, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправною відмову Хмельницького апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні допомоги на оздоровлення.

Зобов`язати Хмельницький апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді апеляційного суду в сумі 115610 (сто п`ятнадцять тисяч шістсот десять) грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Хмельницький апеляційний суд (Майдан Незалежності, 1, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 42255375)
Третя особа:Державна судова адміністрація України (вул. Липська 18/5, м. Київ, 01601 , код ЄДРПОУ - 26255795)

Головуючий суддя П.І. Салюк