Справа № 440/3065/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Костенко В.Г.

31 липня 2023 р. Справа № 440/3065/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В с т а н о в и в:

22.02.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати протиправними дії відповідача Головного управління ДПС у Полтавській області (далі ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган), які полягають у не проведення йому перерахунку суми податку на землю після виявлення розбіжностей між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником плати за землю, та не скасовані ( не відкликані) податкових повідомлень-рішень; скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 10.11.2021 року № -1620, № -1620, № -1620.

Вимоги мотивував тим, що відповідач безпідставно виніс податкові повідомлення - рішення від 10.11.2021 року: № -1620, № -1620, № -1620, оскільки відповідно до п. 1.4. ст. 281 Податкового Кодексу України (далі ПК України) він звільнений від сплати земельного податку для фізичних осіб на підставі належним чином засвідченої копії посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_1 .

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що відповідно до п. 284.3 ст. 284 ПК України, якщо платники податку, користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі буді споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майні Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка - кадастровий номер :00:009:1200, площею 2,0 га (цільове призначення - «для ведення особистого селянського господарства»), належить позивача та відповідно до договору оренди землі від 15.05.2019 року здана в оренду ФО-П ОСОБА_2 . Таким чином, ГУ діючи відповідно до приписів ПК України, забезпечуючи виконання покладених на контролюючий орган функцій та повною мірою використовуючи надані законодавством права, правомірно сформував спірні податкові повідомлення-рішення в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, як цього вимагає ст. 19 Конституції України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 року. (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволено.

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 10.11.2021 року № -1620, № -1620, № -1620.

Судове рішення вмотивовано тим, що відповідно до наданих матеріалів справи статус позивача як учасника бойових дій підтверджується посвідченням учасника бойових дій: серія НОМЕР_2 , виданого 08.12.2015 року. Вказану обставину відповідач не заперечує. Однак, відповідач при винесені оскаржуваних податкових повідомлень - рішень вказану обставину залишив поза увагою. Враховуючи вищевикладене, суд зазначив, що відповідачем не надано суду доказів щодо наявності правових підстав для незастосування до позивача зазначеної пільги в межах спірних правовідносин.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до п. 284.3 ст. 284 ПК України, якщо платники податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території.

Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :00:009:1200 площею 2,0 га (цільове призначення - «для ведення особистого селянського господарства») відповідно до договору оренди землі від 15.05.2019 здана в оренду ФОП ОСОБА_2 (інформаційна довідка № 297499557 від 02.02.2022). Таким чином, відповідно до даної норми підстави для застосування пільги відсутні.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, прийнявши нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За правилами статті 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Згідно з пунктом 284.1 ст. 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до п. 281.1 ст. 281 ПК України від сплати податку звільняються ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п.п. 281.1.4).

Звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари; (п.п. 281.2.1 п. 281.2 ст. 281 ПК України).

За правилами пункту 284.3 ст. 284 ПК України якщо платники податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка розташована в с. Довгалівка, Великобагачанського району Полтавської області, площею 2,00 га, кадастровий номер :00:009:1200, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 202.

Відповідно до посвідчення, що видано 08.12.2015 року, позивач ОСОБА_1 має право пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 202, - 15.05.2019 року між позивачем ОСОБА_1 , та громадянином ОСОБА_2 укладений договір оренди означеної земельної ділянки строком на 15 років з правом пролонгації (а.с. 41).

До ГУ ДПС у Полтавській області надійшов лист Великобагачанської селищної ради від 28.09.2021 року № 2604/0305 (вх. 23517/5/16-31-70 від 29.09.2021) з інформацією для нарахування земельного податку .

Платнику визначено податкове зобов`язання по земельному податку:

- за 2019 рік в сумі 175,84 грн. згідно податкового повідомлення - рішення №- 1620 від 10.11.2021 року;

- за 2020 рік в сумі 248,80 грн. згідно податкового повідомлення - рішення № - 1620 від 10.11.2021 року;

- за 2021 рік в сумі 248,80грн. згідно податкового повідомлення - рішення №- 1620 від 10.11.2021 року.

Предметом спору між сторонами є право позивача на користування пільгою зі сплати земельного податку у період 2019, 2020, 2021 років.

Дійсно, позивач є особою на яку розповсюджується приписи ст. 281 ПК України та яка входить до категорії осіб, які звільняються від сплати земельного податку.

Проте, згідно інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 202, то ця земельна ділянка відповідно до договору оренди землі від 15.05.2019 року здана в оренду ФО-П ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, положення п. 84.3 ст. 284 ПК України, колегія суддів приходить до висновку, що позивач у податкові періоди 2019, 2020, 2021 років не звільнявся від сплати земельного податку та повинен був сплачувати його у встановлених розмірах на загальних підставах, що ним зроблено не було.

Скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач надав у оренду спірну земельну ділянку, і дія норми пункту 284.3 ст. 284 ПК України на нього не поширюється.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 10.11.2021 року № -1620, № -1620, № -1620, якими позивачу визначено зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 -2021 рік, не підлягають визнанню протиправними та скасуванню з огляду на обґрунтованість їх винесення.

Так, положеннями частини першої статті 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації). У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення. З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Оскільки, вищевказані податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом за достатності правових підстав для цього та в межах 1095 денного строку, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, такі податкові повідомлення-рішення визнаються судом винесеними правомірно та обґрунтовано.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, скасовує судове рішення та приймає нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1 і 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц