Справа № 280/5054/23
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

31 липня 2023 року Справа № 280/5054/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Богатинський Б.В., перевіривши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

до Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, 29-а, м. Запоріжжя, 69057; )

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач ) в якій позивач просить суд:

Стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі № 280/4400/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, починаючи з 20.08.2021 по 30.04.2023 в розмірі 450 300,30 грн. (чотириста п`ятдесят тисяч триста гривень 30 копійок).

Стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу та інші судові витрати.

Позовну заяву подано та підписано представником позивача адвокатом Кацюбою М.В., на підтвердження повноважень наданий ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1130992 від 02.07.2023.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду:

- обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску;

- доказів сплати судового збору в сумі 4503,00 грн., або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

12.07.2023 ухвала про залишення позовної заяви без руху доставлена до електронного кабінету представника позивача.

13.07.2023 копія ухвали направлена представнику позивача на адресу електронної пошти, яка зазначена у позовній заяві.

24.07.2023 представником позивача надано до суду клопотання/заяву щодо недоліків позовної заяви, викладених в ухвалі суду. Представник позивача вважає, що за змістом ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивач наполягає, що в даному випадку слід застосовувати редакцію ст. 233 КЗпП, яка діяла до 18.07.2022 року включно та якою строк звернення до суду із позовом цієї категорії є необмеженим. В даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (справа про стягнення заробітної плати), а тому несплата судового збору в даному випадку не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а тим більш для її повернення.

Розглянувши подану представником позивача заяву у порядку усунення недоліків, суд враховує таке.

Суд звертає увагу, що починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом №2352-IX відповідних змін до частини 2 статті 233 КЗпП встановлено строки звернення до суду щодо таких трудових спорів:

- про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення);

- у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

За правилами частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (в т.ч. вирішення судом питання щодо дотримання строків звернення до суду та відкриття провадження у справі).

У позовні заяві представник позивача повідомляє, що позивача поновлено на посаді 01.05.2023 відповідно до наказу керівника прокуратури Запорізької області № 174к.

Водночас, статтею 236 КЗпП визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, суд наголошує на тому, що слід розмежовувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Отже, на підставі частини 3 статті 3 КАС України, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 233 КЗпП України.

Таким чином, виходячи із наведеного вище, судом встановлено, що обставини з якими позивач пов`язує порушення своїх прав були відомі позивачу з 01.05.2023, відтак у межах даної справи позивач звернувся за судовим захистом після закінчення строків, установлених частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Судом в ухвалі про залишення позовної заяви запропоновано позивачу надати обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску, однак позивач таким правом не скористався.

Як вже зазначено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення є різними за своєю суттю поняттями.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 30 січня 2019 року, Верховного Суду у справі №240/10775/20 від 16 березня 2021 року, що є обов`язковою для застосування судами за приписами частини п`ятої статті 242 КАС України, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення не входить до структури заробітної плати.

Суд зазначає, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Суд також відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду викладений в ухвалі від 13 березня 2023 року по справі №340/4267/22 щодо подібного правозастосування. Так, у справі №340/4267/22 повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Суди виходили з того, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву, правильно застосував положення статті 169 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.

Судом не приймається посилання представника позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, оскільки у цій справі спір стосувався стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, що за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах, а не спору про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення відповідно до положень статті 236 КЗпП України.

Отже, позивачем вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 11 липня 2023 року у встановлений судом строк виконанні не були.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 241, 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови, - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.256 КАС України з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена, апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки встановлені ст.ст.295, 297 КАС України протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Ухвалу складено та підписано 31.07.2023.

Суддя Б.В. Богатинський