Справа № 640/2841/22
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2841/22 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у м. Києві про відмову у зарахуванні позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, певного періоду роботи, а саме з 01.08.1990 по 31.08.1994 на посаді викладача Ярмолинецької дитячої музичної школи по класу фортепіано та концертмейстера;

- визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у м. Києві про відмову у зарахуванні позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, певного періоду роботи, а саме з 01.09.1994 по 31.08.2016 на посаді викладача Хмельницької дитячої музичної школи № 2 по класу фортепіано та концертмейстера;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.08.1990 по 31.08.1994 на посаді викладача Ярмолинецької дитячої музичної школи по класу фортепіано та концертмейстера;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.09.1994 по 31.08.2016 на посаді викладача Хмельницької дитячої музичної школи № 2 по класу фортепіано та концертмейстера.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не взято до уваги спірний страховий стаж та відмовлено в призначенні пенсії з тих підстав, що не надано підтверджуючих документів, що дитячі музичні школи Ярмолиська та Хмельницька №2 відносяться до загальноосвітніх навчальних закладів. Позивач наголошує на тому, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а тому стаж роботи на посаді викладача Ярмолинської дитячої музичної школи по класу фортепіано та концертмейстера в Хмельницькій дитячій школі повинен зараховуватися до пільгового стажу в розумінні пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт зазначає, що позивачем не надано підтверджуючих документів, що дитячі музичні школи Ярмолиська та Хмельницька №2 відносяться до загальноосвітніх навчальних закладів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 жовтня 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 11.11.2021 та 12.11.2021 ГУ ПФУ у м. Києві повідомило позивача, що необхідний страховий стаж відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 р. XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для працівників освіти на 11.10.2017 становить 26 років 6 місяців. Страховий стаж позивача становить 30 років 9 місяців і 1 день, та за доданими документами до страхового стажу всі періоди зараховані. Для розрахунку стажу за вислугу років на відповідних посадах необхідно надати статут (положення) або довідки про те, що Ярмолинецька дитяча музична школа та Хмельницька дитяча музична школа № 2 є загальноосвітніми закладами. За відсутності необхідного стажу за вислугу років на відповідних посадах передбачених п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до відповідача позивач мала право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України №1788-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.

Згідно пункту «е» ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з листів відповідача спірним питанням при призначення позивачу пенсії є те, що позивачем не надано підтверджуючих документів, що дитячі музичні школи Ярмолиська та Хмельницька №2 відносяться до загальноосвітніх навчальних закладів.

Відповідачем не зараховано до спеціального стажу позивача період роботи з 01.08.1990 по 31.08.1994 на посаді викладача Ярмолинецької дитячої музичної школи по класу фортепіано та концертмейстера та з 01.09.1994 по 31.08.2016 на посаді викладача Хмельницької дитячої музичної школи № 2 по класу фортепіано та концертмейстера.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про позашкільну освіту» заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

За змістом ст. 15 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільна освіта у закладах позашкільної освіти може здійснюватися за художньо-естетичним напрямом, який забезпечує розвиток творчих здібностей, обдарувань та здобуття вихованцями, учнями і слухачами практичних навичок, оволодіння знаннями в сфері вітчизняної і світової культури та мистецтва.

Початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші) також передбачені Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433 (п. 6 цього Переліку).

Згідно з розділом 1 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах посадами, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, є: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Таким чином, наведеним Переліком визначено навчальні заклади і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Разом з цим, Кабінетом Міністрів України дорученням від 06.01.1995 №397/21 погоджено поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання Порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, без внесення змін до неї, що підтверджується листом Міністерства соціального захисту населення України від 01.02.1995 №01-3/133-02-2.

Вказане свідчить про те, що особа, яка займає посаду викладача в музичній школі, є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, і робота на такій посаді дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, стаж роботи особи на посаді викладача повинен зараховуватися до страхового стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, навіть якщо така посада прямо не передбачена Переліком №909.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посада викладача дитячої музичної школи належить до посад педагогічних працівників, які відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають право на пенсію за вислугу років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, факт зайнятості позивача на зазначеній роботі підтверджується даними трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, певного періоду роботи, а саме з 01.08.1990 по 31.08.1994 на посаді викладача Ярмолинецької дитячої музичної школи по класу фортепіано та концертмейстера. та з 01.09.1994 по 31.08.2016 на посаді викладача Хмельницької дитячої музичної школи № 2 по класу фортепіано та концертмейстера, тому наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спірні періоди роботи період роботи.

Твердження апелянта щодо відсутності підстав для стягнення судового збору є необґрунтованими, оскільки частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 31.07.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна