Справа № 120/8648/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 серпня 2023 р. Справа № 120/8648/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2023 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 29.05.2023 № 715 "Про реорганізацію Гордіївського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) загального розвитку "Дзвіночок"".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 29.05.2023 відповідачем на 62 позачерговій сесії 8 скликання прийнято рішення № 715 "Про реорганізацію Гордіївського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) загального розвитку "Дзвіночок"". Вказаним рішенням відповідач вирішив реорганізувати Гордіївський комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) загального розвитку "Дзвіночок" шляхом приєднання до Гордіївської гімназії Тростянецької селищної ради Вінницької області. 08.06.2023 позивачку, як директора Гордіївського комунального закладу дошкільної освіти "Дзвіночок", повідомили про звільнення у зв`язку з реорганізацією дошкільного закладу. Позивачка вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог Закону України "Про місцеве самоврядування", оскільки на дату проведення сесії та прийняття рішення у п`ятьох депутатів були відсутні повноваження, а тому їх голоси не могли враховуватись при визначенні результатів голосування.

Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.07.2023 поштою до суду надійшла заява позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення та заборони членам комісії з реорганізації вчиняти дії щодо реорганізації Гордіївського комунального закладу дошкільної освіти "Дзвіночок" до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

Ухвалою суду від 06.07.2023 у задоволенні вищезазначеної заяви відмовлено.

18.07.2023 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги повністю заперечує та вважає їх безпідставними.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

18.07.2023 поштою до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у цій справі на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Ухвалою суду від 31.07.2023 вказане клопотання залишено без розгляду як таке, що подане заявником без додержання вимог ч. 1 ст. 167 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Оцінивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у позові та відзиві, суд доходить висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю з таких мотивів та правових підстав.

Юрисдикція та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначаються нормами Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття суб`єкта владних повноважень наведене у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України, згідно з якою під таким розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд враховує, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового.

Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим. Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер), що є визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції.

Згідно пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Порівняльний аналіз змісту статті 20 ГПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України (далі ГК України) суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Згідно з положеннями статті 59 ГК України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами (частина перша статті 110 ЦК України).

Відповідно до положень частини другої статті 169 ЦК України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законами.

За змістом частини четвертої статті 140 та статті 143 Конституції України органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Частиною третьою статті 16 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місце самоврядування в Україні" (далі Закон № 280/97-ВР) установлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 60 Закону № 280/97-ВР територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, засновником та власником корпоративних прав підприємства комунальної форми власності є територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада.

При цьому до компетенції відповідної ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, позивачка оскаржує рішення Тростянецької селищної ради від 29.05.2023 № 715 "Про реорганізацію Гордіївського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) загального розвитку "Дзвіночок"".

Зважаючи на зміст прийнятого рішення, питання, які ним вирішуються, а також правові підстави і наслідки його прийняття, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник Гордіївського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) загального розвитку "Дзвіночок", у зв`язку з чим оскаржуване рішення не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника (засновника) комунальної установи, що необхідне для здійснення відповідних реєстраційних дій щодо припинення діяльності цього закладу.

При цьому суд бере до уваги праову позицію Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, наведену у постанові від 27.05.2020 у справі № 813/1232/18, предметом якої було рішення Сокальської районної ради Львівської області про створення комунальної установи.

Так, визначаючи юрисдикцію спору у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що районна рада, розпоряджаючись майном територіальної громади, реалізовувала організаційно-господарську діяльність, а тому оспорювані рішення в цьому випадку не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, у розумінні КАС України, а є рішеннями власника (засновника), якими такий власник (засновник) реалізує своє право на створення комунальної установи.

Крім того, у постанові № 921/36/18 від 10.09.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.

А у постанові № 260/91/19 від 09.09.2020 Велика Палата Верховного Суду, усуваючи розбіжності у висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, зазначила, що розмежування юрисдикції спорів про оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи про створення, реорганізацію чи припинення діяльності такої установи в залежності від характеру та сфери діяльності такої комунальної установи не ґрунтується на положеннях законодавства. Спори з приводу оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене суд вважає, що спір між сторонами не стосується сфери публічно-правових відносин та перебуває за межами адміністративної юрисдикції.

Положеннями частини першої, другої статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), застосовувати у своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" (рішення від 12 жовтня 1978 року) вказав на те, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

При цьому суд враховує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що ініційований позивачкою спір не може бути вирішений по суті адміністративним судом, оскільки виходить за межі компетенцій такого суду.

Отже, провадження у цій адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства) з одночасним роз`ясненням заявниці можливості звернутися до суду в порядку господарського судочинства, враховуючи вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, суд враховує постанову КАС ВС від 07.12.2022 у справі № 816/1260/17, прийняту щодо подібних правовідносин, предметом спору та складом учасників справи.

Вказаною постановою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою формування правової позиції щодо предметної юрисдикції спору щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування щодо ліквідації (реорганізації, створення) юридичної особи комунальної форми власності, оскільки така правова позиція вже сформована, зокрема при розгляді справи № 260/91/19. При цьому КАС ВС скасував постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2018, а провадження у справі № 816/1260/17 закрив, повідомивши позивачу (фізичній особі), що спір може бути вирішено в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5 12, 19, 166, 238, 242, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі № 120/8648/23 за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити позивачці положення ч. 2 ст. 239 КАС України, згідно з якими у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до положень ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо справа розглядалася в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 01.08.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович