Справа № 320/4352/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4352/20 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 податкової знижки за наслідками 2019 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 7 024,50 грн. на користь ОСОБА_1 та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві декларацію про майновий стан і доходи за звітний 2019 рік з метою отримання податкової знижки.

На підтвердження права на отримання податкової знижки позивачем до декларації було долучено копії наступних документів: дані з ЦБ ДРФО ДПС України щодо нарахованого (виплаченого) доходу та нарахованого (перерахованого) податку (форма - 1ДФ); квитанції; договору про навчання; паспорта, ІПН та свідоцтва про народження.

В поданій декларації позивачем зазначено суму власного доходу, який включається до загального оподатковуваного доходу за 2019 рік - 382 559,76 грн. та суму податку на доходи фізичних осіб - 68 860,76 грн.

Крім того, у рядку 7 декларації у розділі V «розрахунок суми податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з використанням права на податкову знижку із статтею 166 розділу IV Податкового кодексу України» позивачем було визначено суму податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання у зв`язку з використанням права на податкову знижку, в розмірі 7 024,50 грн.

Контролюючим органом проведено перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 , за результатами чого складено акт від 13.02.2020 №1034/26-15-33-20-21.

Проведеною перевіркою встановлено відсутність у ОСОБА_1 законодавчих підстав для нарахування податкової знижки за наслідками 2019 року, оскільки платник на обліку в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві не перебуває, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру фізичних осіб платників податків, податкова адреса: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю податкового органу, позивач звернувся суду першої інстанції за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність вчинення ним оскаржуваної бездіяльності, натомість, позивачем доведено суду достовірність своїх доводів, які покладені в основу позову.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно із підпунктом 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Платник податку, який бажає скористатись податковою знижкою, заявляє про своє бажання шляхом подання податкової декларації за минулий календарний рік (до 1 травня року, наступного за звітним, в якому понесені витрати - відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України України).

Відповідно до підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 Податкового кодексу України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).

Підпунктом 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 Податкового кодексу України передбачено, що до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Підпунктом 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України суму коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти такого платника податку та/або члена його сім`ї першого ступеня споріднення

При цьому, контролюючий орган зазначив, що сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 ПК України, в розрахунку на кожну особу, яка страхується, за кожний повний або неповний місяць страхування протягом звітного податкового року.

З викладеного вбачається, що платник податку, який бажає скористатись податковою знижкою, має право заявити про своє бажання шляхом подання податкової декларації за минулий календарний рік, відобразивши у ній конкретну суму, підтверджену відповідними платіжними та розрахунковими документами.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві декларацію про майновий стан і доходи за звітний 2019 рік з метою отримання податкової знижки, додавши всі необхідні підтверджуючі документи.

Так, контролюючим органом під час проведення перевірки вищевказаної декларації проведено розрахунок суми податку, що підлягає сплаті (поверненню) з бюджету, зазначивши суму, що відповідає сумі визначеній заявником, а саме 7 024,50 грн.

Разом з тим, відмова відповідача обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на обліку в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві не перебуває, щодо чого колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено самим відповідачем на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру фізичних осіб - платників податків, податкова адреса позивача: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, у свою чергу, зазначає, що Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року, згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

При цьому, колегія суддів зауважує, що приписи Податкового кодексу України не зобов`язують фізичних осіб при зміні місця проживання, подавати до органів ДФС будь-які відомості.

В силу положень пункту 70.8 статті 70 Податкового кодексу України про проведення державної реєстрації фізичної особи - платника податків у Державному реєстрі та внесення змін до даних, які містяться у Державному реєстрі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформує територіальний орган.

Отже, позивач, у випадку зміни фактичного місця проживання не зобов`язаний був повторно ставати на облік в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві.

Крім того, фактичні дії контролюючого органу, пов`язані з прийняттям декларації позивача за 2019 рік, а також проведення відповідної камеральної перевірки, свідчать про згоду та визнання перебування позивача на обліку саме в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача правових підстав на включення до податкової знижки звітного 2019 року суми витрат, фактично понесених ним протягом цього періоду, як це передбачено підпунктом 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.