Справа № 160/11149/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
23 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 03.03.2006 по 23.12.2016 та з 01.01.2020 по 12.02.2022 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (інн. НОМЕР_2 );
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути питання про здійснення перерахунку пенсії для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з дати звернення, а саме: з 14.04.2023 року.
В обґрунтування позовної заява позивач зазначила, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 06 листопада 2019 року отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання.
ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, 14 квітня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про перехід із пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, надавши перелік документів, що підтверджують страховий стаж останньої.
Рішенням відділу перерахунків пенсій №2 (м.Горішні Плавні) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №57 від 17 квітня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, у зв`язку із недостатністю страхового стажу її роботи.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.04.2023 №57 про відмову у перерахунку пенсії для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, у зв`язку із чим звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2023 року для розгляду адміністративної справи №160/11149/23 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

25 травня 2023 року на адреси відповідачів направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

13 червня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано вказані документи, що підтверджується розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи.

13 червня 2023 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№48992/23, в якому представник відповідача-1 вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв`язку із наступним.

Згідно матеріалів електронної пенсійної справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

14 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу ПФУ (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) із заявою про (перерахунок) перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на загальних умовах відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

За змістом частини 3 статті 45 Закону №1058-ГУ переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відтак, після реєстрації та внесення до програмного комплексу, заяву позивача про перерахунок пенсії для подальшої її опрацювання за принципом екстериторіальності, був визначений структурний підрозділ Пенсійного фонду України, який сформував атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну пенсійну справу, а саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами розгляду заяви територіальним органом Пенсійного фонду України прийнято рішення від 17.04.2023 про відмову у перерахунку пенсії (переведення з виду на вид), оскільки страховий стаж позивача становить 28 років 05 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Представник відповіда-1 зазначив, що до страхового стажу зараховується лише той період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та є, зокрема підтвердження нарахування та виплати заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску.

У той же час, як вбачається з Реєстру застрахованих осіб, на позивача відсутні відомості стосовно сум заробітної плати та відомості щодо сплати страхових внесків за період з 03.03.2006 по 23.12.2016 та з 01.01.2020 по 31.01.2022, що у свою чергу унеможливлює зарахування вказаних періодів до страхового стажу.

Вищезазначені обставини, на думку представника відповідача-1, свідчать про необґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправними рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 17.04.2023 №57.

26 червня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив вх.№52479/23, в якій позивач вважає відзив на позовну заяву не обґрунтованим та таким, що суперечить дійсним обставинам та чинному законодавству, з огляду на таке.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що за період з 03.03.2006 року по 23.12.2016 року та за період з 01.01.2020 року по 31.01.2022 року відсутні відомості щодо сум нарахованої заробітної плати та інформація про сплату страхових внесків, посилаючись у подальшому на правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, які визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У свою чергу, є порушення вимог пункту 2 частини 1 статті 13-1 Закону №2464-VІ, а саме Пенсійний фонд та його територіальні органи у даній справі не використали своє право на проведення позапланових перевірок бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів страхувальників щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримання необхідних пояснень, довідок і відомостей з питань, що виникають під час таких перевірок.

До того ж, пунктом 4 частини 1 статті 13-1 Закону №2464-VІ визначено, що у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб видавати приписи щодо усунення цих порушень, у разі їх невиконання у місячний строк - вносити відповідні зміни до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру;

Згідно пункту 5 частини 1 статті 13-1 Закону №2464-VІ, притягувати до адміністративної відповідальності осіб, винних у порушеннях, пов`язаних з поданням недостовірних відомостей, що використовуються у реєстрі застрахованих осіб.

Згідно частини 11 статті 9 Закону №2464-VІ, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як зазначалось у позові, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Не зарахування спірного стажу позивача суперечить принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відтак, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

27 липня 2023 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№16551/23, в якому представник відповідача-2 вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв`язку із наступним.

14.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

За принципом екстериторіальності органом призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначає, що спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою в призначенні пенсії за віком, яке прийняте у формі рішення від 17.04.2023 року №57, що складене відділом перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявником документів.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України №25-1 від 16.12.2020) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Крім того, оскільки рішення від 17.04.2023 року №57 складене відділом перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, то позовні вимоги щодо зобов`язання зарахувати до трудового (страхового) стажу період роботи з 03.03.2006 по 23.12.2016 та з 01.01.2020 по 12.02.2022 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (інн. НОМЕР_2 ) та розглянути питання про здійснення перерахунку пенсії для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з дати звернення, а саме: з 14.04.2023 року, покладаються на орган, що прийняв рішення.

Вже після прийняття рішення про призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-2 просив у задоволенні позовних вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 06 листопада 2019 року отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання (довічно).

Відповідно до записів трудової книжки позивача № НОМЕР_3 від 27 липня 1982 року, підтверджується страховий стаж ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, 14 квітня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про перехід із пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, надавши перелік документів, що підтверджують страховий стаж останньої.

Після реєстрації та внесення до програмного комплексу заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії для подальшої її опрацювання за принципом екстериторіальності, був визначений структурний підрозділ Пенсійного фонду України, який сформував атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну пенсійну справу, а саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №2 (м.Горішні Плавні) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №57 від 17 квітня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, у зв`язку із наступним.

Пенсійне забезпечення громадян реалізується відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року.

Згідно пункту 1 статті 10 Закону, особі, яка одночасно має право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника) призначається один із видів пенсії, за її вибором.

Згідно частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком, після досягнення віку 60 років, мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 - 14.04.2023 року звернулась із заявою щодо перерахунку пенсії для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та надала наступні документи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідка про період навчання № 205 від 13.04.2023 року, довідка ОК-5.

Аналіз наданих документів свідчить, що страховий стаж заявниці становить 28 років 05 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком у зв`язку з вищевикладеним.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду позивачу не зараховано до страхового стажу:

- період з 03.03.2006 по 23.12.2016, оскільки відсутні відомості щодо сум нарахованої заробітної плати;

- період з 01.01.2020 по 31.01.2022, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.04.2023 №57 про відмову у перерахунку пенсії для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком; вважає протиправним не зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи з 03.03.2006 по 23.12.2016 та з 01.01.2020 по 12.02.2022 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у зв`язку із чим звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1, до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року №637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року №10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України від 54.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Згідно пункту 2.3 Інструкції, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно пункту 2.4 Інструкції Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162.2.10.

Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний".

Відповідно до записів трудової книжки позивача № НОМЕР_3 від 27 липня 1982 року, ОСОБА_1 має страховий стаж, у тому числі, за наступні періоди:

- Запис №11 - на підставі трудового договору №1860 від 03 березня 2006 року позивач прийнята на посаду продавця продовольчих товарів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ;

- Запис №12 - у зв`язку із розірванням трудового договору №1860 від 03 березня 2006 року, позивач з 23 грудня 2016 року звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП;

- Запис №13 - на підставі трудового договору №1/2017 від 03 квітня 2017 року позивач прийнята на посаду продавця продовольчих товарів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ;

- Запис №16 - у зв`язку із розірванням трудового договору №1/2017 від 03 квітня 2017 року, позивач з 12 лютого 2022 року звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП.

Відповідності до п. 2.4 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність на печатці коду ЄДРПОУ, нечіткість на печатці назви підприємства, відсутності відповідної дати чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Щодо відсутності відомостей щодо сум нарахованої заробітної плати та сплачених страхових внесків, суд зазначає наступне.

У відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала.

Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів, у тому числі довідок про заробітну плату та довідок про сплачені страхові внески, є також правом пенсійного органу.

Суд зазначає, що перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

За правилами пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці, допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії, не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та відсутність витребування документів від підприємства у разі необхідності, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За таких обставин, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні стажу її роботи з 03.03.2006 по 23.12.2016 та з 01.01.2020 по 12.02.2022 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача-1 в незарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, що дають право на призначення їй пенсії за віком, є протиправними.

Щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, суд виходить із наступного.

ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, 14 квітня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про перехід із пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, надавши територіальному органу Пенсійного фонду наступні документи, що підтверджують страховий стаж останньої:

- паспорт ID-картку;

- РНОКПП НОМЕР_1 ;

- довідку форми ОК-5;

- трудову книжку НОМЕР_3 від 27 липня 1982 року;

- диплом серії НОМЕР_4 від 22 липня 1982 року;

- довідку Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу" №205 від 13.04.2023 року.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав законної сили з 01.01.2004.

Частиною 1 статті 8 Закону №1058-ІV закріплено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону №1058-IV.

Так, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 листопада 2019 року отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання та перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України.

Згідно із статтею 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За змістом частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною 2 статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

За частиною 1 статті 44 Закону №№1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Пунктом 4.1, 4.3 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший.

Отже умовами для призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є: 1) досягнення віку 60 років; 2) наявність страхового стажу тривалістю не менше 30 років (з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року).

Відтак, станом на дату звернення до органів Пенсійного фонду, позивач 18 березня 2023 року досягла 60 річного віку, з урахуванням страхового стажу, 14 квітня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про перехід із пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, надавши перелік документів, що підтверджують страховий стаж останньої.

Однак, отримала рішення про відмову у здійсненні переходу на пенсію за віком від відповідача-1, у зв`язку із недостатністю страхового стажу.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.04.2023 №57 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням досліджених обставин справи, на думку суду, належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 14 квітня 2023 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із урахуванням зарахованих судом до страхового стажу вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 , та висновків суду викладених у рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією до платіжної інструкції АТ КБ "Приватбанк" №0.0.300638998.1 від 19 травня 2023 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 800,00 грн.

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.04.2023 №57 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоди її роботи з 03.03.2006 року по 23.12.2016 року та з 01.01.2020 року по 12.02.2022 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 14 квітня 2023 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із урахуванням зарахованих судом до страхового стажу вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 , та висновків суду викладених у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 800,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник