Справа № 160/9827/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року Справа № 160/9827/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача Корнієнко А.Г., представника відповідача Малишевої А.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
09.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
11.05.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 11.05.2023 року позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
18.05.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
31.05.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання позивача, постановлено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
19.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
19.06.2023 року від Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що податкова декларація із екологічного податку та додатки до неї подаються до податкового органу як єдиний документ, про реєстрацію якого платник податків отримує квитанцію № 2. Квитанція № 2 містить один реєстраційний номер. Порядком № 557 не передбачено присвоєння окремих реєстраційних номерів додаткам до декларації. Наведені в аналітичній системі податкового органу реєстраційні номери додатків до декларації є внутрішньою інформацією податкового органу, яка при надсиланні квитанції № 2 платнику податків не надсилається. При поданні уточнюючої податкової декларації платник податків позбавлений можливості вказати в такій декларації будь-який інший реєстраційний номер, ніж той, який вказаний в квитанції № 2. Щодо доводів податкового органу про зазначення у податковій звітності неправильної адреси, варто зауважити, що відмінності у форматі зазначення адреси не є помилкою, якщо вказана адреса дозволяє встановити фактичне місцезнаходження платника податків. Наведені Податковим органом доводи щодо формату зазначення адреси у податкових деклараціях є проявом надмірного формалізму.
29.06.2023 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
19.07.2023 року у судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведені у відзиві на позовні заяву.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, як платник податків.
Відповідно до вказаної декларації платником податків визначено суму податкового зобов`язання за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 29 122 895,70 грн; за скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти у розмірі 94 128,25 грн; за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах у розмірі 384 643,40 грн.
Відповідно до цієї декларації платником податків визначено суму податкового зобов`язання за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 19 690 446,24 грн; за скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти у розмірі 85 967,52 грн; за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах у розмірі 542 558,56 грн.
Відповідно до вказаної декларації платником податків визначено суму податкового зобов`язання за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 8 458 176,86 грн; за скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти у розмірі 83 648,78 грн; за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах у розмірі 239 803,41 грн.
29.03.2023 року уточнюючою податковою декларацією зменшено суму податкового зобов`язання за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення на 8 458 176,86 грн; за скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти на 83 648,78 грн.
Відповідно до вказаної декларації платником податків визначено суму податкового зобов`язання за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 32 186 011,30 грн; за скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти у розмірі 86 826,15 грн, за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах у розмірі 796 727,53 грн.
Позивач, не погоджується з вказаними діями відповідача щодо невизнання податковою звітністю та відмови у прийнятті вказаних уточнюючих податкових декларацій та вважає їх такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Підпунктом 14.1.56-2 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що електронний кабінет - сукупність інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, призначених для взаємодії між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Взаємодія реалізується через:
портальне рішення для користувачів - платників податків, робота в якому здійснюється он-лайн (через мережу Інтернет у режимі реального часу) та не вимагає обов`язкового використання спеціалізованого клієнтського застосування;
портальне рішення для користувачів - державних органів, у тому числі контролюючих;
програмний інтерфейс (API), що дає змогу реалізувати повноту функціоналу електронного кабінету;
інші засоби, бази даних, реєстри, що ведуться в електронному вигляді, інформаційні, телекомунікаційні, інформаційно-телекомунікаційні системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику
Згідно пп. 16.1.3., 16.1.14. п. 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; використовувати електронний кабінет для листування з контролюючими органами в електронній формі у разі подання звітності в електронній формі, а також після проходження електронної ідентифікації он-лайн в електронному кабінеті, крім платників податків, які відмовилися від використання електронного кабінету в порядку, встановленому цим Кодексом, та платників податків, які не визначили спосіб взаємодії із контролюючим органом.
Підпунктами 17.1.13., 17.1.14. п. 17.1. ст. 17 Податкового кодексу України визначено, що платник податків має право самостійно обирати спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі через електронний кабінет, якщо інше не встановлено цим Кодексом; реалізовувати через електронний кабінет права та обов`язки, передбачені цим Кодексом та які можуть бути реалізовані в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Відповідно до п. 42.4., 42.6. ст. 42 Податкового кодексу України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом. Електронний документообіг між платником податків та контролюючим органом здійснюється відповідно до цього Кодексу, законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" без укладення відповідного договору.
Згідно п. 42-1.1. ст. 42-1 Податкового кодексу України електронний кабінет створюється та функціонує за такими принципами: повноти функціоналу - наявності такого інтерфейсу електронного сервісу, який забезпечує можливість реалізації прав та обов`язків платника податків, отримання документів, передбачених законодавством, та інформації, що стосується такого платника податків, онлайн (через Інтернет у режимі реального часу) або через програмний інтерфейс (АРІ), іншими засобами інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем; спрощення процедури взаємодії платників податків та контролюючого органу та прискорення електронного документообігу між ними.
Пунктом 42-1.2. ст. 42 Податкового кодексу України електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, в тому числі, шляхом: заповнення, перевірки та подання податкових декларацій, звітності до контролюючого органу.
Відповідно до п. 46.1. ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Пунктом 46.5. статті 46 Податкового кодексу України встановлено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п. 48.1. ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Згідно п. 48.2. ст. 48 Податкового кодексу України обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Пунктом 48.3. ст. 48 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:
тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);
звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);
повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;
код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
місцезнаходження (місце проживання) платника податків;
найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;
дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);
інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;
ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;
підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Відповідно до п. 48.7. Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 49.1., 49.2. Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Пунктом 49.3. ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.
Згідно п. 49.8. ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Пунктом 49.9. ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Відповідно п. 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Згідно п. 49.13. ст. 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Таким чином, висновок відповідача про те, що позивачем не вірно визначено реєстраційні номера у контролюючому органі додатків до декларації не відповідає дійсним обставинам справи.
При цьому, у звітних податкових деклараціях, які прийняті податковим органом, податкову адресу зазначено у такому самому форматі, як і в уточнюючих податкових деклараціях.
Відмінності у форматі зазначення адреси не є помилкою, якщо вказана адреса дозволяє встановити фактичне місцезнаходження платника податків.
Суд зазначає, що зауваження такого змісту є необґрунтованим, оскільки жодним чином не впливає на можливість ідентифікації платника податку, достовірність та складність такої ідентифікації, а тому відмінність наявного характеру не може створювати жодних юридичних наслідків.
Разом з цим, суд надає правову оцінку цьому зауваженню за змістом та зазначає, що воно є необґрунтованим, оскільки наявний формат написання місцезнаходження позивача є достатнім для можливості її однозначної ідентифікації та ототожнення з позивачем. Більш того, згідно абзацу 8 п. 48.3. ст. 48 Податкового кодексу України в податковій декларації міститься реквізит «місцезнаходження (місце проживання) платника податків», що за змістом відповідає адресі місцезнаходження з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В свою чергу наведений відповідачем в своїх заявах по суті формат написання адреси відрізняється від адреси, яка вказана в зазначеному державному реєстрі (додатково передбачає район, скорочення та використання виключно великих літер (окрім країни).
Крім того, суд наголошує на тому, що податкова звітність позивача подана через Електронний кабінет, який передбачає відповідний функціонал, при цьому ідентифікація в особистому кабінеті згідно викладених положень законодавства здійснюється на підставі кваліфікованого електронного підпису, що забезпечує однозначність визначення суб`єкта, який подає декларацію. Відповідно до змісту листів відповідача ним отримано та належним чином ідентифіковано суб`єкта, яким подано декларацію (позивача). При цьому в Електронному кабінеті платника в наявності інформація про такого платника, в тому числі найменування та місцезнаходження. Викладене зумовлює однозначність щодо питання визначення суб`єкта декларування та приналежності поданих декларацій.
Суд вказує, що відповідач всупереч ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові у прийнятті уточнюючих декларацій позивача діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження всупереч меті, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто з без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Відповідно, формальні за змістом зауваження відповідача до формату написання реквізитів є безпідставними, оскільки відповідні реквізити в декларації присутні, їх виклад відповідає вимогам законодавства та є достатнім для однозначної ідентифікації суб`єкта декларування та належності декларацій. При цьому самі декларації подані у спосіб, що однозначно ідентифікує декларанта.
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
У відповідності до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язати відповідача вважати прийнятими уточнюючі податкові декларації із екологічного податку та щодо зобов`язання відповідача відобразити в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі, в картці особового рахунку акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» дані (показники) уточнюючої податкової декларації із екологічного податку, суд зазначає наступне.
Підпунктом 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19 Податкового кодексу встановлено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.
Наказом Міністерства фінансів України №5 від 12 січня 2021 року (набрав чинності з 05.04.2021 року), затверджений Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно пункту 2 розділу 1 «Загальній положення» Порядку, інтегрована картка платника (далі - ІКП) форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції.
Коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю.
Первинні документи - документи, що складені платниками та/або податковими органами, отримані від інших органів влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення податкового органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація Казначейства про надходження податків і зборів та єдиного внеску тощо).
Первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування платежів, контроль за справлянням яких покладено на податкові органи;
Оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення облікових показників в ІКП, який ґрунтується на принципах бухгалтерського обліку.
Пунктом 3 розділу 1 Порядку встановлено, що оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі. Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.
Відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи (п. 4 розділу 1 Порядку).
У спірному випадку мало місце неприйняття уточнюючих декларацій через невизнання їх податковою звітністю.
Судом встановлено, що відмовляючи у визнанні вказаних уточнюючих податкових декларацій, відповідач діяв протиправно, та зобов`язано прийняти такі уточнюючі розрахунки датою їх фактичного отримання контролюючим органом.
За таких обставин, позовні вимоги щодо зобов`язання зобов`язати відповідача вважати прийнятими уточнюючі податкові декларації із екологічного податку та щодо зобов`язання відповідача відобразити в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі, в картці особового рахунку акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» дані (показники) уточнюючої податкової декларації із екологічного податку на час розгляду справи є передчасними, оскільки таке коригування (відображення/занесення первинних показників) передбачено нормами чинного законодавства працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи, які містяться, зокрема, у рішенні суду.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач до суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в 8588,80 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №2961545 від 12.05.2023 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 4294,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.07.2023 року.

Суддя М.В. Дєєв