Справа № 300/2316/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2316/22 пров. № А/857/10126/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року, головуючий суддя - Біньковська Н.В., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 17.02.2021 року по 14.05.2022 року; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 17.02.2021 року по 14.05.2022 року, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що станом на день виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та з усіх видів забезпечення відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні - не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2016 року. Зазначав, що така виплата проведена відповідачем не 16.02.2021 року, у день виключення із списків ІНФОРМАЦІЯ_1, а 14.05.2022 року, тому, у відповідності до статей 116, 117 КЗпП України відповідач повинен нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки виплат належної йому при звільненні індексації грошового забезпечення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні із виплати індексації грошового забезпечення; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за період з 17 лютого 2021 року по 14 травня 2022 року в сумі 37250,90 грн. (тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят гривень 90 копійок) за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення; в задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач - змінити рішення в частині визначення розміру грошового забезпечення за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення; відповідач - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що судом попередньої інстанції неправильно визначено розмір середнього грошового забезпечення з врахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім грошовим забезпеченням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, тому передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили військову службу не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) №2-РС від 26.01.2021 року, ОСОБА_1 звільнений відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби в запас (а.с.16). Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 16.02.2021 року №35 позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення відповідача.

За змістом наказу №35 від 16.02.2021 року, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено виплатити йому грошову компенсацію за 15 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2020 рік та за 45 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2021 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік (а.с.17).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022 року, у справі №300/3739/21, серед іншого, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Як підтверджено випискою від 03.06.2022 року з карткового рахунку позивача про надходження коштів, 14.05.2021 року відповідачем на банківський рахунок позивача виплачено заборгованість в сумі 178 705,56 грн., з яких індексація грошового забезпечення становить 82 370,85 грн. (а.с.15).

Згідно довідки відповідача про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022 року у справі №300/3739/21 сума нарахованої йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року становить 83 625,23 грн., утримано військовий збір 1,5% в розмірі 1 254,38 грн. та зараховано на картковий рахунок позивача 82 370,85 грн. (а.с. 31).

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з принципу пропорційності, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача 37250,90 грн. середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із виплати індексації грошового забезпечення (13,50% від 275 932,44 грн.).

Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на задах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 23 Загальної Декларації з прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Статтею 116 КЗпПУ встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб органів внутрішніх справ, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби військовослужбовців.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 08.02.2018 року у справі №805/977/16-а у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що до даних відносин також слід застосовувати норми статтей 116 та 117 КЗпПУ.

Матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок відповідачем здійснено не в день фактичного звільнення позивача, а з порушенням строків, встановлених ст.116 КЗпП України.

Таким чином, затримка остаточного розрахунку з позивачем відбулась з моменту звільнення позивача - 15.06.2020 року по день фактичної виплати - 26.02.2021 року.

За даними позивача сума вказаного середнього заробітку складає 115 456 грн., при цьому загальна кількість днів - 256.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Матеріалами справи підтверджується, що середньоденний заробіток, розмір грошового забезпечення позивача становив 451 грн.

Між тим, в порівнянні із визначеною сумою індексації грошового забезпечення, розрахункові суми позивача за її затримку не можна вважати співмірними, оскільки такі в кілька разів її розмір.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання колегія суддів враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019 року та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Зокрема, істотність частки складових індексації грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 83 625,23 грн. (сума компенсації індексації грошового забезпечення) / 275 932,44 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) x 100 = 30,31%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 30,31%, становить: 610,47 грн. (середня заробітна плата позивача за один день) х 30,31% = 185,03 грн. За 452 дні затримки розрахунку середній заробіток за цей час затримки розрахунку складає 83 633,56 грн.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 83 633,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції частково відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню в частині його оскарження з прийняттям нового в цій частині, яким адміністративний позов слід задовольнити частково.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків рішення суду, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи в частині визначення розміру стягнення середнього грошового забезпечення, через що рішення суду в цій частині слід змінити; в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у справі №300/2316/22 - змінити, та абзац третій резолютивної частини викласти в наступній редакції:

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за період з 17 лютого 2021 року по 14 травня 2022 року в сумі 83 633 (вісімдесят три тисячі шістсот тридцять три) гривні 56 коп. за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. С. Затолочний