Справа № 320/5002/19
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 липня 2023 року

м. Київ

справа №320/5002/19

адміністративне провадження № К/9901/34950/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Гімона М.М.,

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін матеріали справи №320/5002/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року (суддя Басай О.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2021 року (головуючий суддя Горяйнов А.М., судді: Костюк Л.О., Лічевецький І.О.)

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення за формою "С" № від 23 серпня 2019 року про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів у розмірі 1 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою "ПС" № від 23 серпня 2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1 020 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою "ПС" № від 23 серпня 2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 510 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою "Р" № від 23 серпня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість у сумі 10 000 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2 500 грн;

- рішення № від 23 серпня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 186 547,89 грн;

- рішення № від 23 серпня 2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у розмірі 850 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по сплаті Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф- від 23 серпня 2019 року у розмірі 612 595,67 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2021 року позов задоволено.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що посадовими особами ГУ ДФС у Київській області у період з 26 березня 2019 року по 1 квітня 2019 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2018 року.

За наслідками перевірки складено акт від 8 квітня 2019 року №271/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , на який 19 червня 2019 року ОСОБА_1 були подані письмові заперечення.

За результатом розгляду ГУ ДФС у Київській області письмових заперечень ОСОБА_1 на акт від 8 квітня 2019 року №271/10-36-13-03/ НОМЕР_1 була складена відповідь від 27 червня 2019 року №15640/ФОП/10-36-13-03. Враховуючи викладену у запереченні інформацію та документи надані в ході розгляду заперечень на акт перевірки, ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення про перегляд результатів проведеної перевірки, про що видано наказ від 27 червня 2019 року №1372.

За наслідками перевірки, проведеної на підставі наказу від 27 червня 2019 року №1372, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області складено акт від 15 липня 2019 року №638/10-36-13-03/ НОМЕР_1 .

Згідно з висновками акта від 15 липня 2019 року №638/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , встановлено порушення позивачем:

- п. 44.1. ст. 44, п. 177.10. ст. 177 ПК України в частині не надання книги обліку доходів і витрат;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (зі змінами та доповненнями) в частині заниження єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2018 в розмірі 612 595,67 грн;

- п.п. 2, 9, 11 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 в частині неподання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2013 - 2018 роки;

- п. 49.2. ст. 49, пп. 49.18.5. п. 49.18. ст. 49, абз. 2 п. 177.11. ст. 177 ПК України в частині не подання ОСОБА_1 декларацій про майновий стан і доходи за 2013 - 2018 роки;

- п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 200.1., п. 200.2. ст. 200, п. 203.2. ст. 203 ПК України в частині заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету за 2016 рік у сумі 10 000,00 грн;

- п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (зі змінами і доповненнями);

- ст. 58, ч. 6 ст. 128 ГК України в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи-підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства;

- ст. 18 Закону України від 15.05.2003 №755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення за Формою "С" від 23 серпня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів у розмірі 1 грн;

- податкове повідомлення-рішення за Формою "ПС" від 23 серпня 2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1 020 грн;

- податкове повідомлення-рішення за Формою "ПС" від 23 серпня 2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 510 грн;

- податкове повідомлення-рішення за Формою "Р" від 23.08.2019 № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість у сумі 10 000 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2 500 грн;

- рішення від 23 серпня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 186 547,89 грн;

- рішення від 23 серпня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у розмірі 850 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по сплаті Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 612 595,67 грн.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки правовстановлюючі документи на новозбудоване житло та землю під ним оформлені на позивача як замовника будівництва, то подальше переоформлення права власності на фізичних осіб згідно договорів купівлі-продажу не вважається операцією з першого постачання житла, та, відповідно, такі операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість. Тому висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість за період 2016 року у сумі 10000 грн 00 коп. є необґрунтованими.

Не погодившись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, ГУ ДПС у Київській області подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі ГУ ДПС у Київській області зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, вказує про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі №810/1963/18 за подібних правовідносин щодо застосування п.16-1 підрозділу 10 р.ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

29 вересня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з метою перевірки доводів ГУ ДПС про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, зокрема, в частині подібності правовідносин у цій справі з правовідносинами у справі №810/1963/18, Верховний Суд виходить із такого.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Так, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі №810/1963/18, на яку відповідач посилається в касаційній скарзі, міститься висновок щодо застосування п.16-1 підрозділу 10 р.ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі №810/1963/18, Верховний Суд виходив з того, що відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу. Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу. Колегія суддів в цій справі дійшла висновку, що позивач в силу вимог пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України є платником військового збору.

Натомість, у справі №320/5002/19, досліджувалось питання правомірності донарахування позивачу суми єдиного внеску, визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та відповідних рішень про застосування штрафних санкцій враховуючи відсутність у позивача визначеного законом статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Суди у цій справі дійшли висновку про неправомірність нарахування позивачу податкового зобов`язання як фізичній особі-підприємцю, враховуючи, що у позивача відсутній такий статус.

У справі №320/5002/19, у якій подано касаційну скаргу, суди в частині задоволених позовних вимог не обґрунтовували свої рішення положеннями п.16-1 підрозділу 10 р.ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України. Більш того, позивачем у справі №320/5002/19 не заявлялись вимоги в частині військового збору, з огляду на відсутність у спірному Акті перевірки такого порушення та відповідно не винесено податкове повідомлення-рішення по суті вказаного порушення.

Отже, правовідносини у справах №810/1963/18 і №320/5002/19 не є подібними.

Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними.

Водночас решта доводів касаційної скарги стосуються питань, пов`язаних із встановленням фактичних обставин справи та оцінкою (дослідженням) доказів у ній, вже, відповідно, встановлених та досліджених судами першої та апеляційної інстанцій; поряд із цим відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Оскільки касаційне провадження було відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, однак, після відкриття касаційного провадження виявилося, що зазначена скаржниками норма права не врегульовує спірні правовідносини, а останні у цій справі не є подібними до справи №810/1963/18, колегія суддів вважає, що наявні підстави для закриття касаційного провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень в частині порушення судами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не знайшли свого підтвердження, оскільки висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

У зв`язку з викладеним, у цій справі наявні підстави для закриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 339, 341, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2021 року, відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України - закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду