Справа № 420/6254/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6254/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.03.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною діяльність Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахуванню невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року;

- зобов`язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди безпосередню участь в бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року, у розмірі 128 333 грн. 33 коп. (сто двадцять вісім тисяч триста тридцять три гривні 33 коп.), з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що згідно довідки № 26 від 18.07.2022 р. він приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) в період з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року у загальній кількості 55 днів. Для виплати додаткової грошової винагороди Начальнику Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку було подано лист № 802/4007 від 13.09.2022 р. та рапорт від 26.09.2022 р. з відповідними додатками. Проте, на теперішній час позивач не отримав додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях. Виходячи з вищезазначеного, у період з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року та з 01 липня по 14 липня 2022 року позивач мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Разом із позовом позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 03.04.2023 р. поновлено строк звернення до суду з позовом по справі №420/6254/23 та прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/6252/23 за позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

28.04.2023 року (13627/23) від представника відповідача до суду клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском процесуального строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 16.05.2023 року, відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

28.04.2023 року (вх.№13599/23, вх.№13625/23) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві вказано, що дійсно позивач проходить військову службу у Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку.

Однак, відповідач зазначає, що довідка про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів може бути видана виключно органами, які включені до переліку органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), які включені до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави та які здійснюють управління виконання завдань в районі ведення воєнних (бойових) дій, який затверджується Головнокомандувачем ЗС України або начальником Генерального штабу ЗС України та що Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку, яким видано довідку №26 від 18.07.2022 року, як орган Військової служби правопорядку не включений до даного переліку до 2023 року включно.

У відзиві вказано, що довідка про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів має обов`язково містити бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань тієї військової частини (установи) до якої відряджений військовослужбовець. При цьому дані, які визначаються в підставах мають містити даній довідці крім відомості тієї військової частини до якої прибув військовослужбовець у відрядження, зокрема журнал бойових дій, а в вищевикладеного містяться дані, які суперечать один одному, а саме військовослужбовець прибув у відрядження до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку при цьому запис журналу бойових дій виконаний в Журналі бойових дій Кропивницького ЗВ ВСП, до якого позивач не відряджався взагалі.

З урахуванням вищевикладеного відповідач відзначає, що довідка видана Миколаївським зональним відділом Військової служби правопорядку від 18.07.2022 року №26 не є та не може бути підставою для виплати додаткової грошової винагороди, оскільки видана із порушенням вимог визначених Окремим дорученням Міністра оборони України № 912/3/29 від 23.06.2022 року та додатками до неї.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу в межах запровадженого в державі військового стану, у Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку, що підтверджується довідкою Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку № 26 від 18.07.2022 р.

В період з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку № 26 від 18.07.2022 р.

Судом встановлено, що дану довідку скерованою Начальнику Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку на підставі Листа від 13.09.2022 року № 802/4007.

У даному листі було вказано, що відповідно Наказу начальника Миколаївського ЗВ ВСП від 14.05.2022 № 113, виданого на підставі розпорядження командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12.05.2022 № 1252, та бойового розпорядження Начальника Миколаївського ЗВ ВСП від 20.05.2022 № 2022/86/1, витягу з журналу бойових дій Кропивницького ЗВ ВСП інв. № 107, рапорта командира зведеного підрозділу ВСП Баштанка від 18.07.2022 № 3618 військовослужбовці Херсонського ЗВ ВСП, зокрема, солдат ОСОБА_1 були направлені та введені у склад сил та засобів, для виконання завдань у Миколаївському ЗВ ВСП (м. Баштанка), та приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

На підставі вищенаведеного командиром взводу О та ППС роти ВСП Херсонського ЗВ ВСП старшим лейтенантом ОСОБА_2 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку був поданий рапорт від 26.09.2022, в якому останній просив виплатити особовому складу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, та у відповідності до вимог окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 на підставі довідок про безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії видані Миколаївський зональним відділом Військової служби правопорядку, в тому числі: солдату ОСОБА_1 .

Позивач вважає, оскільки він приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, то невиплата відповідачем збільшеної додаткової винагороди 100 000 грн., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, є протиправною, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Згідно із Інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 №558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306 грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Відповідно до п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктами 2-1, 3 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. №671 (далі - Положення), Міністерство оборони України (далі - Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Рішенням, донесеним телеграмою Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 (далі Телеграма №248/1298) (застосовувалась до 01.06.2022) та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Доручення №912/з/29) (застосовується з 01.06.2022, а Телеграма №248/1298 втратила чинність) було встановлено порядок нарахування та виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, додаткової грошової винагороди в розмірі 30 000 та 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Телеграма Міністра Оборони України №248/1298 від 25.03.2022 підлягала обов`язковому виконанню з 24.02.2022 всіма підрозділами МО України та ЗСУ й розповсюджувало свою дію на всіх військовослужбовців ЗСУ.

У подальшому, телеграму №248/1298 від 25.03.2022 було змінено і про такі зміни доведено до відома телеграмою №248/1529 від 18.04.2022. Суть змін полягала у тому, що в підставах видання довідки про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах належало обов`язково зазначати такі документи, як: бойовий наказ (бойове розпорядження) або журнал бойових дій та рапорт (донесення) командира підрозділу про участь в бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Відповідно до п. 2 Телеграми №248/1298, на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень- військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень- іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно п. 3 Телеграми райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача ЗСУ, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача ЗСУ або начальника Генерального штабу ЗСУ.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий, журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 4 цієї ж Телеграми встановлено, що командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.

За п. 5 Телеграми, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі- військових частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління- командиром (начальником) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).

Пунктом 6 визначено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згодом, 23.06.2022 року, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято інше рішення №912/з/29 від 23.06.2022 у вигляді окремого доручення. Абзацами 3-4 пункту 3 цього рішення визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів слід здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах слід надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. При цьому, у підставах про видання такої довідки належить обов`язково зазначати вищевказані документи.

Пунктом 14 рішення №912/з/29 від 23.06.2022 передбачено, що доручення належить застосовувати з 01.06.2022.

Наказом №44 від 25.01.2023 доповнено Порядок №260 новим розділом - XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, в якому передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн. виплачується тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Пунктом 4 цього розділу встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Вказаний нормативно-правовий акт набрав законної сили 31.01.2023 з моменту офіційного оприлюднення після реєстрації в Міністерстві юстиції України та застосовується з 01 лютого 2023 року, про що безпосередньо зазначено в п.3 Наказу №44 від 25.01.2023.

Так, як вже встановлено судом, відповідно до довідки від 18.07.2022 року № 24, виданої Миколаївським зональним відділом військової служби правопорядку, ОСОБА_3 , який проходить службу у Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку, приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року.

Довідка видана на підставі Наказу начальника Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку від 14.05.2022 № 113, виданого на підставі розпорядження командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 12.05.2022 № 1252, та бойового розпорядження начальника Миколаївського ЗВ ВСП від 20.05.2022 № 2022/86/1 витяг з журналу бойових дій Кропивницького ЗВ ВСП інв. № 107, рапорту командира зведеного підрозділу ВСП м. Баштанка від 18.07.2022 № 3618.

Отже, наведене свідчить про наявність законодавчо передбачених підстав для визнання протиправною бездіяльності Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку () щодо не нарахування та не виплати позивачеві ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку () здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року у розмірі 128 333,33 грн., з урахуванням виплачених сум, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, та зазначено вище, командиром взводу О та ППС роти ВСП Херсонського ЗВ ВСП старшим лейтенантом ОСОБА_2 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку був поданий рапорт від 26.09.2022, в якому останній просив виплатити особовому складу додаткову грошову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, та у відповідності до вимог окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29, на підставі довідок про безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії видані Миколаївський зональним відділом Військової служби правопорядку, в тому числі: солдату ОСОБА_1 .

Між тим, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо розгляду зазначеного рапорту, та відповідне рішення за наслідками його розгляду, позивач від відповідача Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку, не отримав, що власне послугувало підставою для звернення до суду за захистом порушених, на його думку, прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Так, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. N 21-87а13.

За приписами ст. 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не лише при розгляді вимог щодо протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і як наслідок вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідатиме характеру такого порушення з урахуванням фактичних обставин окремо взятої справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета кореспондує положенням статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Так, приписами Постанови №168, окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року, рішенням (телеграмою) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року фактично визначено обов`язок Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку видати наказ про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за умов наявності документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, якими є бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командира підрозділу та довідки командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.

В даному випадку, як встановлено судом, та зазначено вище, до відповідача командиром взводу О та ППС роти ВСП Херсонського ЗВ ВСП старшим лейтенантом ОСОБА_2 був поданий рапорт від 26.09.2022, в якому останній просив виплатити особовому складу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, та у відповідності до вимог окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 на підставі довідок про безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії видані Миколаївський зональним відділом Військової служби правопорядку, в тому числі: солдату ОСОБА_1 , тобто документ, який є документальним підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

Таким чином, в даному випадку, вимога про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві - ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року, з урахуванням виплачених сум, у жодному разі не є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, адже у Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку в даному випадку відсутня можливість діяти за власним розсудом, чи вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними.

Відтак, зважаючи на викладене, суд доходить висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для зобов`язання Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку () здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року, з урахуванням виплачених сум.

Водночас, суд акцентує, що вимога позивача про зобов`язання здійснити нарахування та виплату йому додаткової винагороди саме у розмірі 128 333,33 грн., є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вказане, з урахуванням вище окреслених висновків суду, є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, адже є суто компетенцією останнього.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку () щодо не розгляду рапорту командира взводу О та ППС роти ВСП Херсонського ЗВ ВСП старшого лейтенанта Олексія Малька від 26.09.2022 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди: з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року.

Зобов`язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку () розглянути рапорт командира взводу О та ППС роти ВСП Херсонського ЗВ ВСП старшого лейтенанта Олексія Малька від 26.09.2022 року, за наслідками якого здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди: з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року, з урахуванням висновків суд, наданих у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку (вул. Олександрівська, б.32, м. Херсон, 73000, ).

Суддя Корой С.М.