Справа № 640/4908/22
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року № 640/4908/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Адміністрація Державної прикордонної служби України, Уповноважений Верховної ради України з прав людини, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач), до Генерального штабу Збройних Сил України (далі також відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі також Адміністрація Держприкордонслужби), Уповноважений Верховної ради України з прав людини, в якій позивач просить:

- визнати відмову відповідача щодо включення позивача до наказу Генерального штабу Збройних Сил України «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях» у період з 30 квітня 2018 року до 15 травня 2018 року протиправною;

- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України включити ОСОБА_1 на підставі поданих Адміністрацією Держприкордонслужби документів до наказу Генерального штабу Збройних Сил України «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях», та направити Витяг з зазначеного наказу, в частині, що стосується залучення позивача до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Колесніковій І.С.

Ухвалою суду від 24 травня 2023 року дану справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач наполягає на тому, що перебував у відрядженні з метою надання практичної допомоги в організації закупівлі товарів, робіт і послуг на ділянці Донецько-Луганського регіонального управління, що є підставою для включення відомостей про нього до наказу Генерального штабу Збройних Сил України «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях».

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржувані дії вчинені ним відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 12 квітня 2018 року по 15 травня 2018 року на підставі наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 11 квітня 2018 року № 39т позивач перебував у відрядженні з метою забезпечення виконання покладених в рамках проведення антитерористичної операції (далі - АТО) на органи Державної прикордонної служби Донецько-Луганського регіонального управління завдань та участі у проведенні цієї операції.

30 квітня 2018року відбулось переформатування АТО на операцію Об`єднаних сил (далі- ООС), та у відповідності до вимог Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передання управління операцією від Служби безпеки України до Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України.

Адміністрацією Держприкордонслужби надсилалися до Генерального штабу Збройних Сил України клопотання щодо включення позивача до наказу цього органу військового управління «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях» у період з 30 квітня 2018 року до 15 травня 2018 року.

У квітні 2021 року Адміністрацією Держприкордонслужби отримано відповідь за підписом тимчасово виконуючого обов`язки начальника об`єднаного штабу військової частини НОМЕР_1 , в якій за дорученням Генерального штабу Збройних Сил України було поінформовано про відмову у задоволенні клопотання щодо включення позивача до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

В обґрунтування такої відмови здійснено посилається на п. 1.5 затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23 квітня 2018 року № 165 Інструкції про порядок підготовки, подання на підпис, реєстрації, доведення та зберігання наказів Генерального штабу Збройних Сил України «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях» (далі - Інструкція), за змістом якої особа, що прибула до району проведення ООС з метою «надання практичної допомоги в організації закупівлі товарів, робіт та послуг, взяття участі в антитерористичній операції» не підлягає включенню до складу сил і засобів ООС.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Згідно з абзацом 1 пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі також - Закон № 3551) до учасників бойових дій належать: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У відповідності до вимог пункту 2 розділу IV наказу Міністерства внутрішніх справ від 18 березня 2016 року № 188 «Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду» (далі також - Інструкція) безпосередня участь у бойових діях визначається у разі:

виконання прикордонним підрозділом бойових завдань в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту з противником;

ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ).

У відповідності до вимог пункту 3 розділу IV Інструкції безпосередня участь у бойових діях визначається на підставі:

бойового наказу (бойового розпорядження) начальника органу Держприкордонслужби;

запису в журналі службово-бойових дій (книзі прикордонної служби) прикордонного підрозділу;

рапорту (донесення) начальника (командира) прикордонного підрозділу про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з числа доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях.

До рапорту долучаються підписані начальником органу Держприкордонслужби (командиром підрозділу) списки особового складу конкретних підрозділів, які брали безпосередню участь у бойових діях, із зазначенням посади, військового звання, прізвища та ініціалів, строку участі кожного військовослужбовця, який брав безпосередню участь у бойових діях.

Кожен аркуш списків завіряється підписом начальника органу Держприкордонслужби (начальника штабу, командира підрозділу безпосереднього підпорядкування) та гербовою печаткою органу Держприкордонслужби.

У відповідності до приписів пункту 2 розділу II Інструкції військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь у воєнних конфліктах, АТО, заходах із забезпечення НБО, інших заходах в умовах особливого періоду, у разі одночасного дотримання таких умов:

залучені до участі у воєнних конфліктах, проведенні АТО, заходах із забезпечення НБО, інших заходах в умовах особливого періоду;

перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО, ООШ, штабу оперативно-тактичного угруповання;

перебувають у районі воєнного конфлікту, АТО, проведення заходів із забезпечення НБО, інших заходів в умовах особливого періоду.

Підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовця у воєнних конфліктах, АТО, заходах із забезпечення НБО, інших заходах в умовах особливого періоду є витяг із наказу органу військового управління (штабу АТО, ООШ, штабу оперативно-тактичного угруповання) про включення (виключення) його до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у зазначених заходах.

Пунктом 4 розділу II Інструкції визначено, що військовослужбовці, які тимчасово перебувають у районі проведення АТО (перевірка, інспектування, підвезення озброєння та військової техніки, майна тощо), вважаються такими, що виконують завдання в інших місцях дислокації.

Військовослужбовці, що прибули на підставі рішень відповідних керівників до районів здійснення заходів із забезпечення нацбезпеки та оборони з метою надання методичної допомоги, підготовки та перевірки підрозділів, вивчення морально- психологічного стану, проведення фінансового аудиту, перевірки обліку особового складу, виконання інших завдань, які не належать до заходів із забезпечення нацбезпеки та оборони, вважаються такими, що знаходяться у службовому відрядженні, та до складу сил і засобів проведення заходів із забезпечення нацбезпеки та оборони не включаються.

В свою чергу, у відповідності до витягу з наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12 квітня 2018 року № 163-ВВ по особовому складу (службові переміщення) майора юстиції ОСОБА_1 старшого офіцера (юрисконсульта) відділу методології публічних закупівель Фінансово-економічного департаменту, з 12 квітня по 15 травня 2018 року було направлено у службове відрядження до Краматорського, Донецького, Лисичанського прикордонних загонів, Маріупольського загону морської охорони та Донецько-Луганського регіонального управління, з метою надання практичної допомоги в організації закупівлі товарів, робіт та послуг.

Також, у відповідності до копії витягу з наказу Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 08 грудня 2020 року № 33/7 М-1543/138 позивачу повідомлено, що накази заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України - керівника оперативного штабу з управління АТО про прибуття/вибуття до/зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО по стройовій частині здійснювались в оперативному штабі з управління АТО з подальшою передачею на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», яка регламентує забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях вказано, що Генеральним штабом Збройних Сил України за погодженням з відповідними керівниками залучаються та використовуються сили і засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку та телекомунікацій, інші матеріально-технічні засоби) Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту), правоохоронних органів спеціального призначення, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, розвідувальних органів України, військової прокуратури, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, а також працівники закладів охорони здоров`я.

У той же час, відповідно до пункту 1.5 Інструкції «Про порядок підготовки, подання на підпис, реєстрації, доведення та зберігання наказів Генерального штабу Збройних Сил України «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях» затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23 квітня 2018 року № 165 визначено, що особовий склад, що прибув на підставі рішень відповідних керівників до районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з метою: надання методичної допомоги; підготовки та перевірки підрозділів; вивчення морально-психологічного стану; проведення фінансового аудиту; перевірки обліку особового складу; виконання інших завдань, які не відносяться до заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, вважається таким, що знаходиться у службовому відрядженні та до складу сил і засобів проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях не включається.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи мету відрядження, зазначену у посвідченні позивача про відрядження № 500 (надання практичної допомоги в організації закупівлі товарів, робіт і послуг на ділянці Донецько-Луганського регіонального управління), витягів з наказів по особовому складу (службові переміщення) про вибуття та прибуття із службового відрядження, ОСОБА_1 , у відповідності до вимог пункту 1.5 Інструкції вказаної Інструкції, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23 квітня 2018 року № 165, до складу сил та засобів проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях залученню не підлягав, оскільки вважався таким, що знаходиться у службовому відрядженні.

Таким чином відповідачем було правомірно відмовлено у включенні позивача до наказу Генерального штабу Збройних Сил України «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях» у період з 30 квітня 2018 року до 15 травня 2018 року.

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про протиправність застосування до спірних правовідносин вимог пункту 1.5 Інструкції вказаної Інструкції, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23 квітня 2018 року № 165 з огляду на те, що вона не була зареєстрована у визначеному законом порядку.

Так, відповідно до вимог пункту 1 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року №493 з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Нормативно-правові акти, зазначені в пункті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності (пункт 3 зазначеного Указу).

Разом з тим, аналіз Інструкції вказаної Інструкції, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23 квітня 2018 року № 165 не свідчить про її відповідність наведеним вище вимогам, зокрема, вона не є такою, що носить міжвідомчий характер, а тому, відповідно, безпідставними є твердження позивача про необхідність здійснення її державної реєстрації.

Більше того, вимоги Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 30 січня 2019 року № 23/2019 не відносять такий орган до категорії органів виконавчої влади або органів господарського управління та контролю, нормативно-правові акти яких, відповідно до Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493, підлягають державній реєстрації.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) доведено правомірність вчинених ним оскаржуваних дій.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані дії відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Генерального штабу Збройних Сил України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Адміністрація Державної прикордонної служби України (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 26; ), Уповноважений Верховної ради України з прав людини (01008, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 21/8), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.