Справа № 440/10018/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бойко С.С.

31 липня 2023 р. Справа № 440/10018/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

31.08.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі по тексту - ГУ ДПС в Полтавській області, контролюючий орган), в якому просить: визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.04.2021 року № Ф-7035-51/582-у у розмірі 23.069,20 грн. та зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області прийняти рішення про скасування суми нарахованої недоїмки зі сплати єдиного внеску в інтергрованій картці платника податку ОСОБА_2 , яка становить 23.069,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 року у справі № 440/2779/19 визнано противоправною та скасовано вимогу ГУ ДФС У Полтавські області від 16.05.2019 року № Ф-7035-51/3436 на суму 5211,36 грн., рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 440/2525/19 визнано противоправною та скасовано вимогу ГУ ДФС У Полтавські області від 11.03.2019 року № Ф-7035-21- 51/515 на суму 2457,18 грн., рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 рок у справі № 440/1734/20 визнано противоправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС У Полтавські області від 11.02.2020 року № Ф- 7035/51/924 на суму 13473,90 грн., рішенням Державної Податкової Служби України від 22.04.2020 року № 14044/6/998-06-8-06 вимогу від 20.11.2019 року № Ф-7035-51/8567 на суму 10719,72 грн скасовано. Таким чином, відповідач застосувавши зловживання своїм права на формування та пред`явлення вимоги, сформував відносно позивачки «окрему вимогу», до якої вніс всі суми ЄСВ, що були скасовані вище вказаними рішеннями.

Зазначає, що податковим органом без належних на те правових підстав сформовано вимогу про сплату боргу недоїмки, яка датована 14.04.2021 року, проте заборгованість у ній зазначена станом на 15.07.2021 року та складає 23069,20 грн, тобто відповідач на три місяці на перед визначив їй суму боргу з ЄСВ. Окрім цього вказує, що вона є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), та є найманим працівником, з 20.02.2018 року і по дату подання позову працює на КП "Теплоенерго" на посаді начальника юридичного відділу, про що відповідачу достеменно відомо, оскільки позивачем неодноразово оскаржувались аналогічні вимоги з тих підстав, що вона є найманий працівник і ЄСВ за неї платить її роботодавець.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що позивачку 17.07.2018 року взято на облік в Кременчуцьку ОДПІ ДФС у Полтавській області як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю. Вказує, що особи, які проводять незалежну професійну діяльність з 01.01.2018 року зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Станом на 31.01.2021 згідно ІКП за ОСОБА_1 рахується заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка скадала в сумі 23069,20 грн. На підставі чого сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7035-51/582 від 23.04.2021 та направлено боржнику.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року. (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволено.

Судовим рішенням визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7035-51/582-у від 14.04.2021 року.

ГУ ДПС у Полтавській області зобов`язано внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_3 шляхом виключення інформації про борг (недоїмку) зі сплати єдиного соціального внеску на суму 23069,20 грн.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що за період з 2018 по 2020 роки та за перше півріччя 2021 року єдиний внесок за позивача сплачений роботодавцем - Комунальним підприємством "Теплоенерго" Кременечуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено копію форми ОК-7. З урахуванням наведеного вимога ГУ ДПС у Полтавській області від 14.04.2021 року № Ф-7035-51/582- у підлягає скасуванню. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_3 шляхом виключення інформації про борг на суму 23069,20 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що станом на 31.01.2021 року згідно ІКП за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та складала в сумі 23069,20 гривень.

Посилається на те, що ГУ ДПС у Полтавській області діючи відповідно до положень Податкового кодексу України, забезпечуючи виконання покладених на органи державної фіскальної служби функцій та повною мірою використовуючи надані законодавством права, правомірно та у повній відповідності до вимог законодавства винесено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 0-7035-51/582 від 23.04.2021 року.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Установлено, що позивача 17.07.2018 року взято на облік в Кременчуцьку ОДПІ ДФС у Полтавській області як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 17.07.2018 року № 003, що визнається учасниками справи.

Залученою до матеріалів справи копією форми ОК-7 "Індивідуальні відомості про застраховану особу" з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підтверджено, що за період з 2019 року по перше півріччя 2021 року позивач отримувала дохід від Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, з якого сплачено єдиний внесок.

До матеріалів справи залучено витяг з інтегрованої картки платника податків позивача, у якому станом на 31.01.2021 року відображено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальну суму - 23069,20 грн.

14.04.2021 року ГУ ДПС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7035-51/582-у на загальну суму у розмірі 23069,20 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

За визначенням пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини першої ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі по тексту - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої ст. 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 11.10.2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такий правовий висновок щодо застосування норм Закону № 2464-VI відповідає висновкам, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 року у адміністративній справі № 160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 року у адміністративній справі № 440/2149/19, від 05.03.2020 у справі № 824/509/19-а, від 16.03.2021 року у справі № 500/2433/19.

У постанові у справі №160/3114/19 Верховний Суд вказав, що наявність у особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивачку 17.07.2018 року взято на облік в Кременчуцьку ОДПІ ДФС у Полтавській області як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 17.07.2018 року № 003, що визнається учасниками справи.

Відповідно до довідки Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 33 від 20.08.2011 року ОСОБА_4 з 20.02.2018 року по теперішній час працює на КП "Теплоенерго" начальником юридичної служби.

Отже у період, за який контролюючим органом донараховано недоїмку (2018, 2020 роки та 1 квартали 2021 року, позивач ОСОБА_1 була офіційно працевлаштована, у спірний період єдиний соціальний внесок за позивача було сплачено її роботодавцем, а тому у позивача не було обов`язку сплачувати єдиний внесок як фізичній особі-підприємцю, адже це призвело б до подвійної сплати єдиного внеску.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції відсутність у позивача доходу від здійснення адвокатської діяльності за 2018, 2020 роки та 1 квартали 2021 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7, з якої вбачається, що єдиний внесок за застраховану особу (позивача) за цей період сплачено страхувальником - її роботодавцем КП "Теплоенерго".

Ці обставини не заперечується відповідачем, а також підтверджується приєднаними до матеріалів справи документами: копією трудової книжки позивача, довідками: № ТП000000042, № ТП000000043 від 20.08.2021 року, № 33 від 20.08.2021 року КП "Теплоенерго" про суми нарахованого доходу позивача та нараховані суми ЄСВ, витягом з реєстру застрахованих осіб, випискою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги контролюючого органу не вмотивовані фактом сплати роботодавцем позивача у період 2018, 2020 роки та 1 квартали 2021 року року ЄСВ у розмірі нижчим ніж мінімальний.

Ураховуючи сплату єдиного внеску за спірний період за позивача роботодавцем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску, з огляду на що відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.04.2021 року № Ф-7035-51/582-у.

Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює наведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 року у справі № 480/4656/18.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність обов`язку у позивача щодо сплати ЄСВ за спірний період, тому оскаржувана вимога відповідача підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 року у справі № 440/2779/19, що набрало законної сили 19.11.2019 року, адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 року № Ф-7035-51/3436 в розмірі 5211,36 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року у справі № 440/2525/19, що набрало законної сили 16.01.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 року № Ф-7035-51/515 в розмірі 2457,18 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року у справі № 440/1734/20, що набрало законної сили 05.10.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 року № Ф-7035-51/924 в розмірі 13473,90 грн.

Колегія суддів зауважує, що після набрання законної сили рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду у справах № 440/2779/19, № 440/2525/19, № 440/1734/20 контролюючий орган продовжує нараховувати позивачу борг (недоїмку) зі сплати єдиного соціального внеску.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_3 шляхом виключення інформації про борг (недоїмку) зі сплати єдиного соціального внеску на суму 23069,20 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 (далі - Порядок № 422).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 422 інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. Інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Згідно із пунктами 3, 5 розділу І Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку № 422 ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Аналіз положень Порядку № 422 свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 26.02.2019 року у справі № 805/4374/15-а, яка зазначена судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

З наданого до суду відповідачем витягу з інтегрованої картки платника податків позивача вбачається, що станом на січень 2021 року позивачу нараховано недоїмку у розмірі 23 069,20 грн.

З огляду на відсутність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 23069,20 грн, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимоги про зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_3 шляхом виключення інформації про борг (недоїмку) зі сплати єдиного соціального внеску на суму 23.069,20 грн., також є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 КАС України немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц