Справа № 160/1643/23
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/1643/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року (суддя Конєва С.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 1-к від 10.01.2023 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, з 23.01.2023; стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.01.2023 по день винесення рішення у справі включно.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 1-к від 10.01.2023 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, з 24.01.2023. Стягнуто з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.01.2023 по 10.04.2023 у розмірі 26854 грн. 85 коп. (двадцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят чотири грн. 85 коп.) з вирахуванням обов`язкових зборів та платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та в частині виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць згідно до вимог ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області подали апеляційні скарги. Позивач просить змінити судове рішення в частині поновлення на посаді, поновити його на рівнозначній посаді в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці. Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційні скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 23.12.2022 обіймав посаду головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 Державною службою з питань праці видано наказ від 17.01.2022 № 29 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області».

ОСОБА_1 23.12.2022 попереджено про припинення державної служби на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

В подальшому відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 1-к від 10.01.2023 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 23 січня 2023 року.

Оскаржуючи наведений наказ, позивач зазначає, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства, оскільки з моменту попередження про звільнення йому не було запропоновано вакантні посади, як того вимагає трудове законодавство.

Відповідач, в свою чергу, з доводами ОСОБА_1 не погоджується, зазначає, що у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню норми трудового законодавства, адже звільнення відбулося в зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, про що позивача повідомлено у встановлений законом строк. При цьому відповідач апелює, що ліквідація це форма припинення юридичної особи, за якою припиняються всі її права та обов`язки, що тягне за собою також повну ліквідацію штату працівників та унеможливлює пропозицію вакантних посад.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного наказу та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що ліквідація юридичної особи (підрозділу, відділу, управління) публічного права має місце у випадку, якщо у розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої юридичної особи публічного права. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган (підрозділ, відділ, управління) мова йде фактично про його реорганізацію.

Разом з цим висновок суду, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації, підрозділу, відділу, управління) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи (підрозділу, відділу, управління), що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи (підрозділу, відділу, управління), не ґрунтується нормах чинного законодавства.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам трудового законодавства, чинного на час попередження позивача про наступне звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпПУ встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1-3 статті 49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

Частино 6 цієї статті встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Також статтею 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Кодекс законів про працю України прямо визначав, що при вивільненні державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу, а саме: звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Також Закон України «Про державну службу» не покладав на роботодавця під час попередження державного службовця про наступне вивільнення на підставі пункту 1-1 статті 40 Закону (ліквідація органу) одночасно запропонувати інші посади державної служби.

Тобто, законодавець змінив правове регулювання звільнення державних службовців і аналіз таких законодавчих змін дає можливість дійти висновку, що на роботодавця не покладається обов`язок пропонувати службовцю іншу роботу в разі реорганізації або ліквідації органу.

При цьому помилковим є посилання суду першої інстанції та позивача на окремі правові позиції Верховного Суду, адже останні викладені щодо застосування норм статей 40 та 49-2 КЗпПУ в редакції, відмінній до чинної в даній справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної доходить висновку, що позивач був звільнений на підставі та в порядку, визначеному чинним законодавством, відповідач не допустив порушення процедури звільнення ОСОБА_1 , відтак правові підстави для задоволення позову останнього відсутні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року в адміністративній справі № 160/1643/23 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 31 липня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 31 липня 2023 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров