Справа № 120/8328/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 липня 2023 р. Справа № 120/8328/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідно до витягу з наказу відповідача від 12 вересня 2022 року №266 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято зі всіх видів забезпечення з 13 вересня 2022 року.

Позивач не погоджується з наказом про його виключення зі списків особового складу військової частини та зняття зі всіх видів забезпечення, оскільки у відповідності до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, станом на 13 вересня 2022 року з позивачем не було проведено усіх необхідних розрахунків. При цьому, як зазначає позивач, він не надавав згоди на виключення його із списків військової частини НОМЕР_1 до проведення з ним всіх необхідних розрахунків. Позивач зазначає, що станом на момент прийняття наказу від 12.09.2022 та виключення його зі списків особового складу військової частини на його користь не нараховано та не виплачено додаткову винагороду у розмірі 86665 грн., під час забезпечення заходів по обороні м. Києва та області, перебуваючи безпосередньо у зазначеному районі здійснення зазначених заходів відсічі воєнної агресії Російської Федерації, що виплачується на період воєнного стану у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за травень 2022 року в сумі 70000 грн. та червень 2022 року в сумі 16665 гри., в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах; не нараховано та не виплачено додаткова винагорода у розмірі 13000 грн., виходячи із суми 30000 грн., пропорційно в розрахунку на місяць, що виплачується на період воєнного стану у відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за вересень 2022 року; не виплачено вартість речового майна, яке належало до видачі станом на день виключення зі списків військової частини; не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за період проходження військової служби з червня 2016 року по лютий 2018 року, враховуючи базовий місяць, з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року; не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний пільговий рік служби, що складає на день виключення зі списків військової частини 2 роки без врахування календарної.

Позивач зазначає, що він звертався з рапортами до керівництва військової частини щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, належного йому на дату звільнення зі служби, однак відповідач не повідомив його про прийняте рішення.

Не погоджуючись з діями відповідача, а також вважаючи протиправним наказ від 12.09.2022 року № 266 щодо виключення позивача зі списків особового складу до проведення усіх розрахунків на дату звільнення, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову.

Зазначає, що відповідно до накладної (вимоги) № 4/317 від 12.09.2022 року та накладної (вимоги) № 1/-1 від 13.09.2022 року начальник юридичної служби Дармограй С.В. передав, а офіцер юридичної служби Каправий А.М. прийняв матеріальні цінності, які рахувались за юридичною службою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Крім цього, відповідно до накладної (вимоги) № 6/438 від 12.09.2022 року та накладної (вимоги) № 6/439 позивач здав на склад військової частини матеріальні цінності, які за ним рахувались, як за матеріально відповідальною особою.

14.09.2022 року офіцер юридичної служби Каправий А.М. рапортом на ім`я командира військової частини доповів, що справи та обов`язки за посадою начальника юридичної служби прийняв.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №268 від 14.09.2022 року тимчасово покладено виконання службових обов`язків начальника юридичної служби родів військ і служб на офіцера юридичної частини ОСОБА_2 .

Таким чином, на думку представника відповідача, позивач на час виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 справи та обов`язки начальника юридичної служби військової частини здав.

Також представник зазначає, що в зв`язку з тим, що позивач погодився на виключення його зі списків військової частини йому було запропоновано в період з 15:00 по 17:00 години 13.09.2022 року з`явитися у відділення кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення, отримання трудової книжки та необхідних документів для постановки на військовий облік у районному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Однак, станом на 17:05 13.09.2022 року позивач у відділення кадрів військової частини не з`явився та необхідні документи не отримав. Про вище зазначені обставини 13.09.2022 року за внутрішнім № 1220 складений акт про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

14.09.2022 року позивач прибув в відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 для отримання трудової книжки, що підтверджуєтеся його підписом від 14.09.202 року за № 494 в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них військової частини НОМЕР_1 . При цьому заперечень щодо його виключення позивач не надав.

Крім цього, представник зазначає, що законодавством України не встановлено яким чином військовослужбовець має надавати згоду на виключення зі списків військової частини (письмово, усно або будь яким іншим способом).

Щодо виплати компенсації за не отримане речове майно, то представник зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви.

Так, на день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 НГУ позивач з рапортом (заявою) щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно, яке належало йому до видачі під час виключення зі списків військової частини, не звертався, що виключало можливість видати наказ командира військової частини про нарахування та виплату йому грошової компенсації за не отримане речове майно що належало йому до видачі.

Лише 25.10.2022 року за вх.№ Д-151 на адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ надійшла заява позивача, в якій він звернувся з проханням здійснити правильний розрахунок вартості речового майна, яке належало йому до видачі станом на день виключення із списків військової частини та здійснити її нарахування та виплату у відповідності до Постанови КМУ від 16 березня 2016 року № 178.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.11.2022 року № 597 була нарахована грошова компенсація за не отримане речове майно, що належало позивачу до видачі у розмірі 59378,78 грн. Відповідно до платіжного доручення від 28.11.2022 року № 2988 зазначена сума була перерахована на розрахунковий рахунок позивача.

Крім того, відповідно до розрахунку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по лютий 2018 рік позивачу була нарахована індексація в межах набуття права на її отримання.

Також, відповідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.09.2022 року № 266 позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо не нарахування і не виплати додаткової винагороди у розмірі 86665 грн. під час забезпечення заходів по обороні м. Києва та Київської області за травень-червень 2022 року передбаченої постановою КМУ №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, то представник відповідача зазначає, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 НГУ в травні та в період до 05 червня 2022 року участі у бойових діях або заходах не приймав, наказ про виплату додаткової грошової винагороди, яка збільшується до 100 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах, що є єдиною підставою для такої виплати, військовою частиною не видавався. Крім цього є загально відомий факт, який не потребує доказування, що в період травня-червня 2022 року бойові дії в Київській області та м. Києві не велись.

Також, 06 жовтня 2022 року військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на рахунок позивача перераховані кошти в сумі 12805 грн., а саме додаткову винагороду виходячи із суми 30 000 грн. пропорційно за період проходження служби з 01 по 13 вересня 2022 року. При цьому, відповідно до п. 4 Інструкції №89 накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються не пізніше 10 числа поточного місяця.

За таких обставин представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачем надано відповідь на відзив, відповідно до якої доводу відзиву вважає необгрунтованими. Окремо зазначає, що позивач не надавав згоди про виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з наказом про здачу посади не ознайомлений, натомість в листі-бесіді з військовослужбовцем, який виявив бажання звільнитись, письмово звернувся до командування про прийняття рішення про виключення зі списків військової частини при дотриманні законодавства та у спосіб, передбачений законом.

Ухвалою суду від 15.02.2023 у відповідача витребувано додаткові докази.

29.03.2023 року судом винесено ухвалу про повторне витребування доказів у відповідача.

18.04.2023 витребувані докази надійшли до суду.

31.03.2023 року позивачем надано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме витягу з електронного реєстру листків непрацездатності, з посиланням на який позивач зазначає, що з 13.09.2023 по 16.09.2023 він перебував на лікуванні, а також при цьому будучи непрацездатним за станом здоров"я, перебував у військовій частині. Таким чином, позивач вважає, що дії та рішення відповідача суперечать п.п. 1 п. 2 ст. 24 Закону України « Про військовий обов`язок та військову службу», де передбачено, що зі списків особового складу військової частини військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється у разі перебування на лікуванні.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

06.07.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби в запас Збройних Сил України відповідно до п. 3 п.п. "г" ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, а саме у зв`язку із самостійним вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. В цьому ж рапорті позивач зазначив, що не бажає проходити службу у військовому резерві.

Згідно з аркушем проведення бесід з військовослужбовцем Національної гвардії України з приводу його звільнення з військової служби за контрактом, 06.07.2022 з ОСОБА_1 проведено першу бесіду з підстави звернення військовослужбовця щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Відповідно до п. 8 першої бесіди « ставлення до звільнення» позивач просив його звільнити, а згідно з п. 9 « питання щодо порядку звільнення» зазначив, що у відповідності до законодавства. 15.08.2022 з позивачем проведено другу бесіду, відповідно до п. 4 « прохання військовослужбовця» позивач просив його звільнити, а згідно з п. 5 « претензії щодо порядку звільнення» зазначив, що просить звільнити у відповідності до діючого законодавства України.

Телеграмою від 09.09.2022 року № 1097 повідомлено, що наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 08.09.2022 року № 149 о/с припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" п. 2 ч. 4 майора юстиції ОСОБА_1 (3028).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( по стройовій частині ) від 12 вересня 2022 року №266 позивача з 13 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, як такого, що здав справи та обов`язки за посадою начальника юридичної служби, якого згідно з наказом командувача Національної Гвардії України №149 від 08 вересня 2022 року по особовому складу відповідно до п.п. г п.3 ч.5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України за сімейними обставинами, а саме самостійне виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно з вказаним наказом вирішено виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01.09.2022 по 13.09.2022 року в розмірі 180 відсотків посадового окладу; виплатити грошову індексацію за період проходження служби з червня 2016 року по люти 2018 року; виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ( з 14 червня 2016 по 13 вересня 2022 року ); виплатити грошову компенсацію за 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки; виплатити грошову компенсацію за 98 календарних днів невикористаної відпустки за 2016-2022 роки як учаснику бойових дій ( а.с. 11 ).

В той же час, позивач зазначає, що на час прийняття наказу від 12.09.2022 та виключення його зі списків особового складу військової частини з ним не було проведено усіх необхідних розрахунків, а саме:

- на його користь не нараховано та не виплачено додаткову винагороду у розмірі 86665 грн., під час забезпечення заходів по обороні м. Києва та області, перебуваючи безпосередньо у зазначеному районі здійснення зазначених заходів відсічі воєнної агресії Російської Федерації, що виплачується на період воєнного стану у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за травень 2022 року в сумі 70000 грн. та червень 2022 року в сумі 16665 гри., в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах;

- не нараховано та не виплачено додаткова винагорода у розмірі 13000 грн., виходячи із суми 30000 грн., пропорційно в розрахунку на місяць, що виплачується на період воєнного стану у відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за вересень 2022 року;

- не виплачено вартість речового майна, яке належало до видачі станом на день виключення зі списків військової частини;

- не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за період проходження військової служби з червня 2016 року по лютий 2018 року, враховуючи базовий місяць, з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року;

- не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний пільговий рік служби, що складає на день виключення зі списків військової частини 2 роки без врахування календарної.

При цьому позивач наголошує, що він не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Таким чином, не погоджуючись з діями відповідача, а також вважаючи протиправним наказ від 12.09.2022 року № 266 щодо виключення зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XI (далі Закон № 2232-XI) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною другої статті 24 Закону № 2232-XІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з п.п. г п.3 ч.5 статті 26 Закону № 2232-XI контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до частини дев`ятої статті 26 Закону № 2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затверджене Указом Президента України 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначає порядок проходження громадянами України (військової служби у Збройних Силах України) та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 232 Положення № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В контексті предмету спору в цій справі щодо правомірності наказу відповідача №266 від 12.09.2022, суд зауважує, що з вищенаведених норм вбачається, що виключення військовослужбовця, звільненого з військової служби, зі списків особового складу військової частини можливе за умови проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню станом на день виключення. В той же час, виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Як слідує зі змісту аркушів бесід з позивачем від 06.07.2022 та від 15.08.2022, на питання щодо порядку звільнення його з військової служби ( питання 9 та 5 відповідно ) позивач вказав, що просить звільнити його з військової служби у відповідності до діючого законодавства України.

Будь яких інших доказів, які б свідчили, що позивач надав свою згоду на виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приймає до уваги твердження позивача, що він не надавав своєї згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення з ним повного розрахунку за всіма видами забезпечення.

Відповідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( по стройовій частині ) від 12 вересня 2022 року №266 позивача з 13 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, як такого, що здав справи та обов`язки за посадою начальника юридичної служби, якого згідно з наказом командувача Національної Гвардії України №149 від 08 вересня 2022 року по особовому складу відповідно до п.п. г п.3 ч.5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України за сімейними обставинами, а саме самостійне виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років.

В свою чергу, судом встановлено, що на момент виключення ( з 13.09.2022 ) позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з ним не були проведені всі необхідні розрахунки.

Так, згідно з платіжним дорученням № 2366 від 04.10.2022 року позивачу було виплачено 12805,00 грн додаткової винагороди за вересень 2022 року у відповідності до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року. Вказані кошти зараховані на рахунок позивача 06.10.2022 року ( а.с. 15 ).

Крім того, згідно з платіжним дорученням № 2988 від 28.11.2022 позивачу виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 55533,10 грн. Вказані кошти зараховані на рахунок позивача 30.11.2022 року ( а.с. 70 ).

При цьому, суд критично оцінює наведене у відзиві твердження відповідача, що на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ позивач не звертався до відповідача з рапортом (заявою) щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно, що, на думку відповідача, виключало можливість видати наказ командира військової частини про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації.

Так, в матеріалах справи міститься довідка №2/27 ( без дати ) про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 , в якій зазначена сума грошової компенсації 56378,78 грн ( а.с.12 ). На вказаній довідці міститься погодження від 13.09.2022 начальника фінансової служби ( головного бухгалтера ) військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, в матеріалах справи міститься і наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.11.2022 року № 597 про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яким вирішено перерахувати позивачу кошти в сумі 56378,78 грн, як виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Згідно з вказаним наказом підставою для його видачі ( в частині, що стосується позивача ) є зокрема довідка про вартість речового майна, що належить до видачі №2/27 від 01.08.2022 року.

Наведене спростовує твердження відповідача, викладені у відзиві, що позивач на день виключення зі списків особового складу військової частини не звертався до відповідача з рапортом (заявою) щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно, а звернувся з такою лише 25.10.2022 року.

Крім того, судом встановлено, що позивач 12.09.2022 року звернувся з рапортом на ім`я т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 з проханням нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 14.06.2016 року по 28.02.2018 року враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року ( а.с. 13 ).

Крім того, позивач 12.09.2022 року звернувся з рапортом на ім`я т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 з проханням нарахувати та виплатити йому невиплачену додаткову винагороду у розмірі 86665 грн., під час забезпечення заходів по обороні м. Києва та області, перебуваючи безпосередньо у зазначеному районі здійснення зазначених заходів відсічі воєнної агресії Російської Федерації, що виплачується на період воєнного стану у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за травень 2022 року в сумі 70000 грн. та червень 2022 року в сумі 16665 гри. ( а.с. 14 ).

Позивач вказує, що зазначені рапорти були отримані відповідачем за вхідними номерами Д-137 та Д-139, проте на час звернення позивача до суду з позовом він не отримав від відповідача жодної відповіді на подані ним рапорти.

Відтак, питання щодо порушення прав позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні стало предметом звернення позивача до суду з адміністративними позовами щодо оскарження:

- не нарахування та не виплати додаткової винагороди у розмірі 86665 грн., під час забезпечення заходів по обороні м. Києва та області, перебуваючи безпосередньо у зазначеному районі здійснення зазначених заходів відсічі воєнної агресії Російської Федерації, що виплачується на період воєнного стану у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за травень 2022 року в сумі 70000 грн. та червень 2022 року в сумі 16665 гри., в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах;

- не нарахування та не виплати грошової компенсації за період проходження військової служби з червня 2016 року по лютий 2018 року, враховуючи базовий місяць, з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року;

- не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний пільговий рік служби, що складає на день виключення зі списків військової частини 2 роки без врахування календарної.

Таким чином, суд констатує, що як на момент прийняття оскаржуваного наказу від 12.09.2022 року, та і на дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини (з 13.09.2022) з позивачем не було проведено усіх необхідних розрахунків за всіма видами грошового забезпечення. В той же час, позивач не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення всіх розрахунків.

Отже, відповідач в порушення приписів пункту 232 Положення №1153/2008 виключив позивача із списків особового складу військової частини з 13 вересня 2022 року, без проведення з ним усіх необхідних розрахунків, та без отримання відповідної згоди.

Частиною 2 статті 24 Закону № 2232-XI передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з абз. 4 пункту 34 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається) у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).

З аналізу вказаних норм слідує, що днем закінчення проходження військової служби та припинення контракту є день виключення особи зі списків особового складу частини. А відтак, від дня виключення зі списків особового складу, серед іншого, залежить час проходження військової служби, який зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Отже, суд вважає обгрунтованою позицію позивача, що він неправомірно був виключений відповідачем зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Щодо додатково поданого позивачем витягу з електронного реєстру листків непрацездатності, з посиланням на який позивач зазначає, що з 13.09.2023 по 16.09.2023 він перебував на лікуванні, а також при цьому будучи непрацездатним за станом здоров"я, перебував у військовій частині, та тверджень позивача, що дії та рішення відповідача суперечать п.п. 1 п. 2 ст. 24 Закону України « Про військовий обов`язок та військову службу», де передбачено, що зі списків особового складу військової частини військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється у разі перебування на лікуванні, суд їх до уваги не приймає, оскільки такими доводами позивач не обгрунтовував адміністративний позов. Відтак, відповідач позбавлений можливості висловити свою позицію щодо наведених тверджень.

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи, суд доходить висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( по стройовій частині ) від 12.09.2022 року № 266 в частині пункту 2 щодо виключення майора юстиції ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо виключення позивача наказом від 12.09.2022 року № 266 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки такі дії відповідача саме і виразилися в прийнятті оскаржуваного наказу, а вказана вимога фактично охоплюється вимогою про визнання протиправним та скасування наказу № 266 від 12.09.2022 року щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відтак додаткового окреслення судовим рішенням не потребує. Крім того, скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині ) від 12.09.2022 року № 266 в частині пункту 2 щодо виключення майора юстиції ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини якраз і матиме наслідком ефективний спосіб захисту порушених прав позивача.

Щодо заявленої вимоги зобов`язального характеру поновити позивача в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає необхідним, з метою ефективного способу захисту порушених прав позивача зобов`язати відповідача поновити в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 з 13.09.2022 року.

Таким чином, заявлені у цій справі позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню у визначений вище спосіб.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог та відповідно до наведеного обгрунтування, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень і докази, надані позивачем на підтвердження заявлених вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, відповідно до вище наведених мотивів та визначений судом спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, суд зазначає про відсутність понесених позивачем витрат зі сплати судового збору, приймаючи до уваги, що його звільнено від сплати в силу вимог Закону України " Про судовий збір ".

В той же час, в позовній заяві позивачем зазначено, що він планує понести витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн і підтвердження витрат буде надано відповідно до вимог ст. 143 КАС України.

Станом на дату прийняття рішення в цій справі відповідних доказів, що підтверджують розмір понесених витрат, позивачем не надано, відтак відсутні підстави для вирішення в рішенні питання про розподіл судових витрат.

При цьому суд зауважує, що такі докази позивач може подати в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України, з дотриманням положень ст. 167 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( по стройовій частині ) від 12.09.2022 № 266 в частині пункту 2 щодо виключення майора юстиції ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини з 13.09.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити в списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 з 13.09.2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна