Справа № 420/7989/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7989/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки виплати,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому (з урахуванням збільшення позовних вимог від 18.09.2020 року) позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача:

- заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року в сумі 15950 грн. 52 коп.;

- середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 31.05.2020 р. по день ухвалення рішення судом із розрахунку середнього грошового забезпечення у розмірі 423,81 грн. за кожен день.

Ухвалами суду від 25.08.2020 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання по справі; від 19.10.2020 року: зупинено провадження у справі; від 10.11.2020 року, від 02.12.2020 року, 13.01.2021 року, від 11.02.2021 року: продовжено зупинення провадження у справі; від 22.03.2021 року: поновлено провадження у справі; від 23.03.2021 року: позовну заяву залишено без руху; від 05.04.2021 року: продовжено розгляд адміністративної справи.

Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника позивача. (а.с.184) Інших заяв з процесуальних питань, зокрема, щодо іншого порядку розгляду справи або про відкладення розгляду справи тощо, до суду не надійшло.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом адміністративного позову, заяви про збільшення позовних вимог та письмових пояснень по справі, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з тих підстав, по суті, що:

- за період своєї роботи позивач відпрацював в Управлінні патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції 342 нічні зміни, з урахуванням відпусток, лікарняних та вихідних днів. З врахуванням п. 11 Розділу ІІ Порядку № 260 позивачу повинна була виплачена відповідачем доплата за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 у загальній сумі 15950 грн. 52 коп. Однак, зазначена доплата не була виплачена відповідачем. Таким чином, з огляду на кількість відпрацьованих позивачем змін, заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді доплати за службу в нічний час за вищевказаний період становить у загальній сумі 15950 грн. 52 коп.;

- доплати за службу у нічний час не сплачені в день звільнення позивача. Тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплат, а саме з 31.05.2020 по день ухвалення рішення судом. Грошове забезпечення позивача за останні 2 місяця роботи, перед звільненням складало, всього 25852,97 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити кошти з розрахунку середньоденного грошового забезпечення за два місяця, що передувало звільненню, а саме 25852,97 грн. за 61 день (квітень, травень), тобто 423,81 грн. за один день;

- відповідач стверджує, що з матеріалів справи вбачається, що доплату за службу у нічний час позивач отримав у повному обсязі за весь 2019 рік та 2020 рік по день звільнення. ( ОСОБА_2 відомість за період з січня 2019 по грудень 2019 року, ОСОБА_2 відомість за період з січня 2020 по грудень 2020 року). Однак зазначена інформація не відповідає дійсності, адже у наказних відомостях взагалі відсутня графа «доплата за службу в нічний час». Таким чином, зазначені доводи відповідача не заслуговують увагу;

- твердження відповідача, що позивач не має права на компенсацію заборгованості понад 3 роки є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву та заперечень на пояснення позивача, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з тих підстав, по суті, що:

- так як позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за службу в нічний час лише 20.08.2020 року, то враховуючи положення п. 11 Розділу І Порядку № 260, він не має права на компенсацію такої заборгованості понад 3 роки, тобто не раніше 20.08.2017 року;

- позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за службу в нічний час з 07.11.2015 по 31.05.2020. Однак, враховуючи факт звернення з цією вимогою до суду лише 20.08.2020 року та положення п. 11 Розділу І Порядку № 260, відповідач вважає, що вимога позивача порушує норми законодавства;

- крім того, розрахунок, наведений позивачем в уточненій позовній заяві, суперечить, документам, наданим самим же позивачем до цієї заяви. Так, позивач просить суд стягнути доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року, проте з Архівної відомості за період з січня 18 по грудень 2018 року вбачається, що з червня 2018 року (виплата за червень місяць здійснювались у липні відповідно до п. 11 Розділу І Порядку № 260) по грудень 2018 року позивачу було нараховано та виплачено доплату за службу у нічний час. З матеріалів справи також вбачається, що доплату за службу у нічний час позивач отримав у повному обсязі за весь 2019 рік та 2020 рік по день звільнення ( ОСОБА_2 відомість за період з січня 2019 по грудень 2019 року, ОСОБА_2 відомість за період з січня 2020 по грудень 2020 року);

- для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховувались такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати (наявність вини), дата фактичного розрахунку. На підставі вищезазначеного, враховуючи те, що остаточного розрахунку із позивачем відповідач фактично проведено не було, відповідач вважає, що дані вимоги позивача є передчасними;

- з посиланням на постанови Верховного Суду у справах, зокрема № 823/2249/18, № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Відповідно до витягу з наказу начальника Департаменту патрульної поліції від 26.05.2020 року № 330 о/с «Про особовий склад» (а.с.10), відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» наказано:

- звільнити зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0004814), інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 полку, з 31 травня 2020 року з відрахуванням грошового забезпечення за 2 календарних дні надмірно нарахованої частини щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року;

- станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в календарному обчисленні становить 04 роки 08 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) 00 років 00 місяці 19 днів;

- сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 2780,12 грн.;

- підстава: рапорт ОСОБА_3 від 17.05.2020.

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про кількість фактично відпрацьованих годин громадянином ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 31.05.2020 в УПП в Одеській області ДПП, згідно розстановок сил та засобів (а.с.125), наданою разом із супровідним листом від 26.08.2020 року (а.с.124), всього:

- кількість відпрацьованих змін 706;

- кількість відпрацьованих годин 8472.

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про кількість фактично відпрацьованих годин (нічні зміни) громадянином ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 31.05.2020 в УПП в Одеській області ДПП, згідно розстановок сил та засобів (а.с.127), наданою разом із супровідним листом від 17.08.2020 року (а.с.126), всього: кількість відпрацьованих нічних змін 342; - кількість відпрацьованих годин 2736, в тому числі:

Місяць Кількість відпрацьованих нічних змін Кількість відпрацьованих годин:

листопад 2015 5 40

грудень 2015 6 48

січень 2016 6 48

лютий 2016 8 64

березень 2016 8 64

квітень 2016 8 64

травень 2016 8 64

червень 2016 2 16

липень 2016 4 32

серпень 2016 8 64

вересень 2016 8 64

жовтень 2016 8 64

листопад 2016 7 56

грудень 2016 7 56

січень 2017 8 64

лютий 2017 6 48

березень 2017 6 48

квітень 2017 6 48

травень 2017 6 48

червень 2017 2 16

липень 2017 3 24

серпень 2017 8 64

вересень 2017 6 48

жовтень 2017 5 40

листопад 2017 8 64

грудень 2017 6 48

січень 2018 0 0

лютий 2018 6 48

березень 2018 8 64

квітень 2018 8 64

травень 2018 8 64

червень 2018 8 64

липень 2018 3 24

серпень 2018 7 56

вересень 2018 8 64

жовтень 2018 6 48

листопад 2018 6 48

грудень 2018 7 56

січень 2019 5 40

лютий 2019 5 40

березень 2019 8 64

квітень 2019 7 56

травень 2019 6 48

червень 2019 6 48

липень 2019 6 48

серпень 2019 8 64

вересень 2019 1 8

жовтень 2019 8 64

листопад 2019 6 48

грудень 2019 8 64

січень 2020 8 64

лютий 2020 4 32

березень 2020 8 64

квітень 2020 6 48

травень 2020 4 32.

Згідно зі змістом довідки Департаменту патрульної поліції про доходи № 1097 від 7 серпня 2020 року (а.с.133), наданою разом із супровідним листом від 17.08.2020 року (а.с.126), вона видана позивачу про те, що від справді працює у Департаменті патрульної поліції, форма працевлаштування основне місце роботи, займає посаду інспектор:

- квітень 2020 р.: заробітна плата 13401,01 грн., кількість робочих днів згідно графіка роботи 30, фактична кількість відпрацьованих робочих днів 30;

- травень 2020 р.: заробітна плата 12451,96 грн., кількість робочих днів згідно графіка роботи 31, фактична кількість відпрацьованих робочих днів 31;

- усього: заробітна плата 25852,97 грн., кількість робочих днів згідно графіка роботи 61, фактична кількість відпрацьованих робочих днів 61;

- середньоденна заробітна плата складає: чотириста двадцять три гривні 82 копійки;

- середньомісячна заробітна плата складає: двадцять тисяч дев`ятсот двадцять шість гривень 49 копійок.

Згідно з Архівною відомістю № 1 за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 (а.с.141) позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), премія щомісячна НПУ, всього 15922,00; утримано разом: ЄСВ АТ, ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 15922,00, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 15269,20.

Відповідно до Архівної відомості № 2 за період 01.01.2016 по 31.12.2016 (а.с.142) позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), матеріальна допомога на, всього 106867,01; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 106867,01, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 105264,01.

Згідно з Архівною відомістю № 3 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (а.с.143) позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), премія річна з граничної, матеріальна допомога на, індексація (АТ), всього 123759,92; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 123759,92, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 121903,50.

Відповідно до Архівної відомості № 4 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 (а.с.144) позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), премія додаткова (АТ), доплата за роботу в, премія річна з граничної, матеріальна допомога на, індексація (АТ), всього 137775,05, згідно з якою, зокрема, доплата за роботу в: січень червень 0,00; липень 306,42; серпень 152,73; вересень 297,60; жовтень 0,00; листопад 544,59, грудень 229,09; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, членські внески Динамо, банк Ощадбанк, всього 137775,05, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 135608,40.

Згідно з Архівною відомістю № 5 за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 (а.с.145) позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, надбавка за специфічні, премія щомісячна (АТ), премія щомісячна 2 АТ, доплата за роботу в, премія річна з граничної, матеріальна допомога на, індексація (АТ), всього 158863,86, згідно з якою, зокрема, доплата за роботу в: січень 510,38; лютий 200,00; березень 210,00; квітень 338,11; травень 294,00; червень 231,72; липень 281,96; серпень 219,13; вересень 321,92; жовтень 120,00; листопад 305,45, грудень 240,00; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 158863,86, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 156480,94.

Відповідно до Архівної відомості № 6 за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 (а.с.146) позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, надбавка за специфічні, премія щомісячна (АТ), премія додаткова (АТ), доплата за роботу в, утримано коштів за, індексація (АТ), всього 64533,17, згідно з якою, зокрема, доплата за роботу в: січень 323,86; лютий 321,92; березень 168,00; квітень 320,00; травень 330,45; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 64533,17, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 63565,17.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній до 01.01.2022 року), у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній з 01.01.2022 року), суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовних вимог в частині: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року в сумі 15950 грн. 52 коп., слід зазначити таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі Закон № 580-VІІІ).

Статтею 91 Закону № 580-VІІІ встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських:

1) службу у святкові та вихідні дні;

2) службу позмінно;

3) службу з нерівномірним графіком;

4) службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VІІІ поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

У відповідності до вимог абз. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 р. № 988 (далі Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 5 Постанови № 988 визначено обов`язок виплачувати:

1) надбавку за стаж служби в поліції в розмірах згідно з додатком 11;

2) надбавку за виконання функцій державного експерта з питань таємниць та надбавку за службу в умовах режимних обмежень - у розмірах та порядку, визначених законодавством;

3) доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;

4) надбавку за безперервний стаж на шифрувальній роботі - у розмірі до 20 відсотків посадового окладу. Надбавка виплачується особам, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі;

5) доплату за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, - у розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу.

За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем;

6) доплату за вчене звання у разі, коли особа займає посаду, що пов`язана з педагогічною або науковою діяльністю, і має вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), - у розмірі 5, професора - 10 відсотків посадового окладу.

За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням;

7) надбавку за почесне звання заслужений - у розмірі 10 відсотків посадового окладу.

Надбавка за почесне звання заслужений виплачується, коли виконання поліцейськими службових обов`язків згідно з посадами збігається за профілем з почесним званням;

8) підвищення на 25 відсотків посадових окладів курсантам за відмінне навчання або отримання відповідної кількості балів за шкалою ECTS за результатами екзаменаційної сесії.

Відповідно до ст. 94 Закону № 580-VІІІ, Постанови № 988, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок № 260) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у п. 3 розділу І якого визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 розділу ІІ Порядку № 260 встановлено, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.

Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про кількість фактично відпрацьованих годин (нічні зміни) громадянином ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 31.05.2020 в УПП в Одеській області ДПП, згідно розстановок сил та засобів, наданою разом із супровідним листом від 17.08.2020 року, всього: кількість відпрацьованих нічних змін 342; - кількість відпрацьованих годин 2736, в тому числі:

Місяць Кількість відпрацьованих нічних змін Кількість відпрацьованих годин:

листопад 2015 5 40

грудень 2015 6 48

січень 2016 6 48

лютий 2016 8 64

березень 2016 8 64

квітень 2016 8 64

травень 2016 8 64

червень 2016 2 16

липень 2016 4 32

серпень 2016 8 64

вересень 2016 8 64

жовтень 2016 8 64

листопад 2016 7 56

грудень 2016 7 56

січень 2017 8 64

лютий 2017 6 48

березень 2017 6 48

квітень 2017 6 48

травень 2017 6 48

червень 2017 2 16

липень 2017 3 24

серпень 2017 8 64

вересень 2017 6 48

жовтень 2017 5 40

листопад 2017 8 64

грудень 2017 6 48

січень 2018 0 0

лютий 2018 6 48

березень 2018 8 64

квітень 2018 8 64

травень 2018 8 64

червень 2018 8 64

липень 2018 3 24

серпень 2018 7 56

вересень 2018 8 64

жовтень 2018 6 48

листопад 2018 6 48

грудень 2018 7 56

січень 2019 5 40

лютий 2019 5 40

березень 2019 8 64

квітень 2019 7 56

травень 2019 6 48

червень 2019 6 48

липень 2019 6 48

серпень 2019 8 64

вересень 2019 1 8

жовтень 2019 8 64

листопад 2019 6 48

грудень 2019 8 64

січень 2020 8 64

лютий 2020 4 32

березень 2020 8 64

квітень 2020 6 48

травень 2020 4 32.

Згідно з Архівною відомістю № 1 за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), премія щомісячна НПУ, всього 15922,00; утримано разом: ЄСВ АТ, ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 15922,00, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 15269,20.

Відповідно до Архівної відомості № 2 за період 01.01.2016 по 31.12.2016 позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), матеріальна допомога на, всього 106867,01; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 106867,01, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 105264,01.

Згідно з Архівною відомістю № 3 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), премія річна з граничної, матеріальна допомога на, індексація (АТ), всього 123759,92; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 123759,92, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 121903,50.

Відповідно до Архівної відомості № 4 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, премія щомісячна (АТ), премія додаткова (АТ), доплата за роботу в, премія річна з граничної, матеріальна допомога на, індексація (АТ), всього 137775,05, згідно з якою, зокрема, доплата за роботу в: січень червень 0,00; липень 306,42; серпень 152,73; вересень 297,60; жовтень 0,00; листопад 544,59, грудень 229,09; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, членські внески Динамо, банк Ощадбанк, всього 137775,05, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 135608,40.

Згідно з Архівною відомістю № 5 за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, надбавка за специфічні, премія щомісячна (АТ), премія щомісячна 2 АТ, доплата за роботу в, премія річна з граничної, матеріальна допомога на, індексація (АТ), всього 158863,86, згідно з якою, зокрема, доплата за роботу в: січень 510,38; лютий 200,00; березень 210,00; квітень 338,11; травень 294,00; червень 231,72; липень 281,96; серпень 219,13; вересень 321,92; жовтень 120,00; листопад 305,45, грудень 240,00; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 158863,86, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 156480,94.

Відповідно до Архівної відомості № 6 за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 позивачу нараховано разом: посадовий оклад (АТ), оклад за спеціальним, надбавку за стаж, надбавка за специфічні, премія щомісячна (АТ), премія додаткова (АТ), доплата за роботу в, утримано коштів за, індексація (АТ), всього 64533,17, згідно з якою, зокрема, доплата за роботу в: січень 323,86; лютий 321,92; березень 168,00; квітень 320,00; травень 330,45; утримано разом: ПДФО (АТ), компенсація ПДФО (АТ), військовий збір АТ, банк Ощадбанк, всього 64533,17, в тому числі, зокрема, банк Ощадбанк 63565,17.

З встановлених судом обставин вбачається, що за період проходження позивачем служби в поліції: з 07.11.2015 по 31.05.2020 року, в супереч даним довідки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про кількість фактично відпрацьованих годин (нічні зміни) громадянином ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 31.05.2020 в УПП в Одеській області ДПП, згідно розстановок сил та засобів, відповідачем безпідставно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу доплата за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року.

Отже, в даному випадку має місце протиправна бездіяльність (пасивна поведінка) відповідача стосовно права позивача на доплату за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року.

При цьому суд не бере до уваги твердження позивача про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за весь період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року, із посиланням на те, що: відповідач стверджує, що з матеріалів справи вбачається, що доплату за службу у нічний час позивач отримав у повному обсязі за весь 2019 рік та 2020 рік по день звільнення. ( ОСОБА_2 відомість за період з січня 2019 по грудень 2019 року, ОСОБА_2 відомість за період з січня 2020 по грудень 2020 року); однак зазначена інформація не відповідає дійсності, адже у наказних відомостях взагалі відсутня графа «доплата за службу в нічний час»; таким чином, зазначені доводи відповідача не заслуговують увагу, з таких підстав.

По-перше, відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про кількість фактично відпрацьованих годин (нічні зміни) громадянином ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 31.05.2020 в УПП в Одеській області ДПП, згідно розстановок сил та засобів, наданою разом із супровідним листом від 17.08.2020 року, всього: кількість відпрацьованих нічних змін 342; - кількість відпрацьованих годин 2736, в тому числі:

Місяць Кількість відпрацьованих нічних змін Кількість відпрацьованих годин:

січень 2018 0 0.

При цьому, жодних інших доводів та/або доказів на їх підтвердження щодо кількості фактично відпрацьованих позивачем годин (нічних змін) у січні 2018 року позивачем не зазначено та не надано.

По-друге, позивачем не наведено жодних доводів та не надано доказів на їх підтвердження, що при отриманні останнім нарахованих та утриманих оплат, в тому числі банк Ощадбанк, позивачем не отримано саме «Доплата за роботу в»:

- за період з 01.01.2018 по 31.12.2018: липень 306,42; серпень 152,73; вересень 297,60; листопад 544,59, грудень 229,09;

- за період з 01.01.2019 по 31.12.2019: січень 510,38; лютий 200,00; березень 210,00; квітень 338,11; травень 294,00; червень 231,72; липень 281,96; серпень 219,13; вересень 321,92; жовтень 120,00; листопад 305,45, грудень 240,00;

- за період з 01.01.2020 по 31.05.2020: січень 323,86; лютий 321,92; березень 168,00; квітень 320,00; травень 330,45.

При цьому позивачем не зазначено, яка інша доплата, крім доплати за службу в нічний час, є зазначеною у вищенаведених відомостях, як «Доплата за роботу в», як така, що належить до нарахування та утримання на користь позивача.

Крім того, відповідно до вищенаведених положень Постанови № 988 та Порядку № 260, зокрема, щодо видів доплат (доплата за службу в нічний час, доплата за науковий ступінь, доплата за вчене звання), у наданих відповідачем відомостях вищенаведеного змісту під видом оплати «Доплата за роботу в» зазначено саме доплату за службу в нічний час, про що, по суті, вказано відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Отже, наведена позиція позивача є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно, підстав для стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час за період: січень, липень вересень, листопад грудень 2018 року; січень грудень 2019 року; січень травень 2020 року, немає, тому немає підстав для задоволення позовних вимог позивача у зазначеній частині.

Щодо обраного позивачем способу захисту / відновлення порушеного відповідачем права на доплату за службу в нічний час слід зазначити таке.

Так, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року в сумі 15950 грн. 52 коп.

Разом з тим, частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Також, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 2-4 ч. 2 ст. 245 КАС України «Повноваження суду при вирішенні справи», при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З наведеного вбачається, що захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише та виключно вже порушені права, свободи та інтереси позивача, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

Як встановлено судом вище, за період проходження позивачем служби в поліції: з 07.11.2015 по 31.05.2020 року, в супереч даним довідки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про кількість фактично відпрацьованих годин (нічні зміни) громадянином ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 31.05.2020 в УПП в Одеській області ДПП, згідно розстановок сил та засобів, відповідачем безпідставно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу доплата за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року.

На підставі встановлених судом обставин судом здійснено висновок, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність (пасивна поведінка) відповідача стосовно права позивача на доплату за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року.

Відповідно, захист прав, свобод та інтересів на майбутнє, про який фактично заявлено у зазначеній вимозі позивача, не припустимий, тому вимоги позивача у вищезазначеній частині у заявлений позивачем спосіб, є передчасними та не підлягають задоволенню.

В даному випадку порушені права позивача підлягають захисту / відновленню в порядку п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України.

В свою чергу, посилання відповідача на те, що згідно п. 11 Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене позивачу у меншому розмірі, ніж належало, може бути виплачено не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18 викладено висновок, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.

З огляду на те, що в даному випадку позивачем пред`явлено до відповідача позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача складової частини грошового забезпечення (заробітної плати), суд вважає за можливе керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, які діяли на час звернення позивача до суду, згідно з якими у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог у зазначеній частині та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

Щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року, допущена відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована, тому вона є протиправною, відповідно, адміністративний позов у зазначеній частині спірних правовідносин підлягає задоволенню частково, з урахуванням встановлених судом обставин справи та положень КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи / прийнятті рішення, а саме шляхом: зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року;

- в задоволенні решти позовних вимог у зазначеній частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час за період з 31.05.2020 р. по день ухвалення рішення судом із розрахунку середнього грошового забезпечення у розмірі 423,81 грн. за кожен день, слід зазначити таке.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.

Аналіз наведених правових норм та висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення тощо, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Приписами статті 117 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні.

Тобто, роботодавець повинен провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, незалежно від обставин, з яких такі суми не були виплачені останньому.

Наведені висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 580/2264/20 (адміністративне провадження № К/9901/7351/21) тощо.

В цій справі суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби позивач мав право на отримання доплати за службу в нічний час, однак такі виплати за певний період проведені не були.

Таким чином, право позивача на отримання доплати за службу в нічний час за певний період встановлено судом та покладено на відповідача обов`язок здійснити таке нарахування та виплату.

Суд звертає увагу на те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 у справі № 524/1714/16-а.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини та здійснені на їх підставі висновки про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а, від 06 серпня 2020 року у справі № 805/2572/16-а, від 09 липня 2020 року у справі № 821/2093/16, від 05 квітня 2023 року у справі № 420/12157/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, з посиланням на постанову від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зазначала що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 420/12157/21.

При цьому, щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі слід зазначити таке.

З висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 825/1732/17, та Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 вбачається таке.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Дане положення переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час за період з 31.05.2020 р. по день ухвалення рішення судом із розрахунку середнього грошового забезпечення у розмірі 423,81 грн. за кожен день.

Вирішуючи спір у цій справі в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку при звільненні суду необхідно з`ясувати період, упродовж якого позивачу мала бути здійснена її виплата, з урахуванням часу коли позивач дізнався про порушення свого права та звернувся з вимогою про його поновлення, а також розмір середньоденного заробітку для обчислення суми заборгованості.

В той же час для пропорційного обрахунку розміру середнього заробітку суду необхідно встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Для визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі судам необхідно врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Наведені висновки викладені Верховним Судом у постановах від 10 лютого 2022 року у справі № 580/2264/20, від 05 квітня 2023 року у справі № 420/12157/21 тощо.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, зокрема:

68. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

69. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

70. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

71. За обставин цієї справи судова палата вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

72. У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 303772,85 гривень, з яких: грошове забезпечення 246115,38 гривень (81,02%) та компенсація за неотримане речове майно 57657,47 гривень (18,98%).

73. Обрахована судом першої інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно, становить 59255,90 гривень.

74. Судова палата, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 11246,77 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (18,98% від 59255,90).

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат, згідно з даними за травень 2020 року Архівної відомості № 6 за період з 01.01.2020 по 31.05.2020, складав: - разом: 12451,96 грн. (100%); - доплата за роботу в (доплата за службу в нічний час: 330,45 грн. (2,65%).

Згідно зі змістом довідки Департаменту патрульної поліції про доходи № 1097 від 7 серпня 2020 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 423,82 грн.

Виходячи з цього, обрахована відповідно до Порядку № 100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату доплати за службу у нічний час за певний період за час затримки розрахунку з 31.05.2020 року (дата звільнення) по 01.08.2023 року (дата ухвалення рішення), становить 335241,62 грн. (791роб.днів х 423,82 грн.).

При цьому, виходячи з принципу пропорційності, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в даному випадку складає 8883,90 грн. (2,65% від 335241,62 грн.).

Разом з тим, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, щодо інших критеріїв зменшення розміру відшкодування, судом також враховано:

- загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат 12451,96 грн. (згідно з даними за травень 2020 року Архівної відомості № 6 за період з 01.01.2020 по 31.05.2020);

- пов`язаність тривалості періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості зі строком звернення позивача до суду з позовною заявою щодо вирішення спору стосовно доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року в сумі 15950 грн. 52 коп., а саме 05.08.2020 року (тобто через два місяці після звільнення), та строком вирішення цього спору в судовому порядку, в тому числі з урахуванням процесуальної поведінки сторін та постановлених у справі вищенаведених ухвал, тощо;

- висновки суду про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року в сумі 15950 грн. 52 коп.

На підставі наведеного суд, виходячи з принципу співмірності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок) як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Застосований судом спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах узгоджується з усталеною позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 лютого 2022 року у справі № 580/2264/20, від 31 січня 2022 року у справі № 380/9186/20 тощо.

При цьому, при прийнятті рішення щодо зазначеної частини позовних вимог суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що враховуючи те, що остаточного розрахунку із позивачем відповідач фактично проведено не було, відповідач вважає, що дані вимоги позивача є передчасними, оскільки вони не відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 420/12157/21 зі спірного питання, згідно з якими, зокрема, Суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи задоволення судами попередніх інстанцій позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у повному обсязі за період з 03 червня 2010 року по 07 листопада 2015 року та нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 01 січня 2012 року по 07 листопада 2015 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду. Наведена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 24 червня 2021 року у справі № 420/4887/20, від 23 грудня 2020 року № 560/3971/19, від 31 березня 2020 року по справі № 910/11383/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 тощо.

Щодо позовних вимог в частині: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 31.05.2020 р. по день ухвалення рішення судом із розрахунку середнього грошового забезпечення у розмірі 423,81 грн. за кожен день, слід зазначити таке.

По-перше, виходячи зі змісту основної позовної вимоги, рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо індексації грошового забезпечення не є предметом оскарження (відповідно, спору / дослідження / встановлення / тощо) за даним позовом.

При цьому суд звертає увагу позивача, що згідно з даними вищенаведених наданих відповідачем архівних відомостей, позивачу нарахована індексація за: листопад-грудень 2017 року; січень-грудень 2018 року; січень-грудень 2019 року; січень-травень 2020 року.

По-друге, згідно зі змістом мотивувальної частини позовної заяви, в тому числі з урахуванням збільшення позовних вимог від 18.09.2020 року, жодних окремих / самостійних підстав (фактичних і юридичних) для задоволення позову у зазначеній частині позивачем не зазначено та не зазначено та не надано жодних доказів на їх підтвердження.

Отже, виходячи зі змісту позовних вимог та їх обґрунтування, викладених у заявах позивача по суті справи, наведені позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року в сумі 15950 грн. 52 коп.

Разом з тим, як наведено судом вище, частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З наведеного вбачається, що захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише та виключно вже порушені права, свободи та інтереси позивача, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

При цьому, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.05.2020 року в сумі 15950 грн. 52 коп. судом здійснено висновки про те, що:

- бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року є протиправною, відповідно, адміністративний позов у зазначеній частині спірних правовідносин підлягає задоволенню частково, з урахуванням встановлених судом обставин справи та положень КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи / прийнятті рішення, а саме шляхом: зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року;

- в задоволенні решти позовних вимог у зазначеній частині слід відмовити.

Відповідно, станом на момент вирішення справи рішення суду у зазначеній частині фактично не виконано відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу доплата за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року.

Відповідно, захист прав, свобод та інтересів на майбутнє, про який фактично заявлено у зазначеній вимозі позивача, не припустимий, тому вимоги позивача у вищезазначеній частині, є передчасними та не підлягають задоволенню.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

Щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 26.03.2021 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 840,80 грн. (а.с.111зв.)

Виходячи з вищенаведених висновків суду щодо заявлених позовних вимог, судом фактично задоволено одну основну вимогу позивача немайнового характеру в інший, ніж заявлено позивачем, спосіб та обсязі.

Відповідно, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383) до 30 червня 2023 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Справу розглянуто, рішення прийнято та складено також з урахуванням: часу періодичного навчання суддів; часу тимчасової непрацездатності головуючого судді; часу перебування головуючого судді у відпустці; фактичного часу забезпечення суду електроенергією; часу повітряних тривог; часу перевірки повідомлень про мінування будівлі суду; наказу голови Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року № 9-ОС/Д/С «Про особливий режим роботи Одеського окружного адміністративного суду»; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»; законів України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», якими затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 22.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023; рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 78, 139, 159, 194, 205, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ідентифікаційний код юридичної особи: 40108646) про стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки виплати задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за періоди з 07.11.2015 року по грудень 2017 року, з лютого по червень 2018 року та за жовтень 2018 року.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції на користь ОСОБА_1 в сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова