Справа № 360/7178/21
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/7178/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах на шахті імені «60-річчя СРСР» виробничого об`єднання «Свердловськантрацит» з 15.01.1992-11.04.1994 та період роботи в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7 -й воєнізований гірничорятувальний загін з 20.04.1994 -31.03.2002;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах на шахті імені «60-річчя СРСР» виробничого об`єднання «Свердловськантрацит» з 15.01.1992-11.04.1994 та період роботи в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7 -й воєнізований гірничорятувальний загін з 20.04.1994-31.03.2002 та здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 17 вересня 2021 року.

В обґрунтування позову зазначив, що є пенсіонером за віком на пільгових умовах, на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час призначення пенсії до загального стажу відповідачем зараховано 27 років 05 місяців 2 дні, із них, до пільгового стажу за Списком № 1 -12 років 4 місяці 23 дня. Під час призначення пенсії до пільгового стажу роботи за Списком № 1 безпідставно не зарахований період роботи під землею з повним робочим днем з 15.01.1992 по 11.04.1994 та 20.04.1994 по 31.03.2002р.р. Періоди з 01.04.2002 по 20.10.2010 та з 25.10.2010 по 26.08.2014 зараховані до пільгового стажу за Списком №1, але не зараховані до пільгового стажу трудової діяльності на підземних роботах за Списком №1. Не здійснено розрахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Як стверджує позивач, 30.10.2021 була направлена на адресу відповідача заява про перерахунок пенсії за формою згідно Додатку 3, затвердженої Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1. За наслідками розгляду заяви, відповідач листом від 04.11.2021 за вих. №4453-4770/Г02/8-1200/21 повідомив, що період роботи на шахті імені «60-річчя СРСР» виробничого об`єднання «Свердловськантрацит» з 15.01.1992-11.04.1994 та період роботи в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7 -й воєнізований гірничорятувальний загін з 20.04.1994-31.12.2001 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1, оскільки відсутні пільгові довідки, а період роботи у Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7-й воєнізований гірничорятувальний загін з 01.01.2002 по 31.03.2002 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1,оскільки відсутні відомості про заробітну плату в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до норм п.20 Порядку підтвердження стажу. Долучені копії довідок не прийняті до розгляду з тієї причини, що утворені посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права на належний соціальний захист.

17.12.2021 від представника відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 45293/2021 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Представник позивача просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вимоги частини 9 статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Судом по справі вчинено наступні процесуальні дії:

- ухвалою суду від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження;

- ухвалою суду від 22.12.2021 витребувано від відповідача додаткові докази;

- ухвалою суду від 20.01.2022 витребувано від відповідача додаткові докази;

- ухвалою суду від 20.01.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів;

- ухвалою суду від 18.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

- ухвалою суду від 31.07.2023 відмовлено у заміни неналежного відповідача у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.09.2021, про що свідчить рішення від 24.09.2021 № 91 та довідка від 30.12.2021 № 1200-0203-8/62061.

Згідно рішення про призначення пенсії від 24.09.2021 № 91, страховий стаж ОСОБА_1 складає 39 років 5 місяців 9 днів, у тому числі 12 років 4 місяці 23 дні.

Судом встановлено, що позивач звернувся до ГУПФУ в Луганській області із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії від 25.10.2021, відповідно до якої просив перерахувати та зарахувати до пільгового стажу трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 періоди роботи з 15.01.1992 по 11.04.1994 та з 20.04.1994 по 31.03.2002, а також зарахувати до стажу роботи на підземних роботах періоди з 01.04.2002 по 20.10.2010 та з 25.10.2010 по 26.08.2014, яка зараховані до пільгового стажу за Списком № 1, а також здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 17.09.2021, зазначивши при цьому, що пенсія призначалась та на момент звернення не працює.

Листом ГУ ПФУ в Луганській області від 04.11.2021 № 4453-4770/Г-02/8-1200/21 було повідомлено позивача про те, що останній перебуває на обліку та згідно заяви від 17.09.2021 призначено пільгову пенсію за віком за Списком № 1 з 17.09.2021. Загальний стаж роботи складає 27 років 5 місяців 9 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 12 років 4 місяці 23 дні, тому застосувати норми ст. 8 Закону 345 не має підстав. Періоди роботи на шахті імені «60 річчя СРСР» виробничого об`єднання «Свердловськантрацит» з 15.01.1992 по 11.04.1994 та період роботи в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7-й воєнізований гірничорятувальний загін з 20.04.1994 по 31.12.2001 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 1, оскільки відсутні пільгові довідки а період роботи в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7-й воєнізований гірничорятувальний загін з 01.01.2002 по 31.03.2002 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 1, оскільки відсутні відомості про заробітну плату в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження стажу. Долученні до звернення копії довідок, що створені органом, його посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України не приймаються до розгляду. Заяву від 25.10.2021 та долучені до звернення копії довідок в підсистемі «Звернення» не зареєстровано, оскільки позивач особисто до відділу обслуговування громадян не звертався.

Дослідженням записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 15.01.1992, судом встановлені наступні відомості про його роботу (в межах спірних правовідносин):

- 15.01.1992 прийнятий учнем гірника підземного 1 розряду з повним робочим днем під землею до виробничого об`єднання «Свердловськантрацит» шахта імені «60 річчя СРСР», наказ № 25/к від 15.01.1992, запис № 3;

- 24.04.1992 переведений машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем під землею, перевідна записка, запис № 4;

- 03.06.1992 переведений гірником підземним 2 розряду з повним робочим днем під землею, перевідна записка, запис № 5;

- 16.04.1993 переведений гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею, перевідна записка, запис № 6;

- 11.04.1994 звільнений за переводом, наказ № 151/к від 13.04.1994, запис № 7;

- 20.04.1994 прийнятий до Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості 7-й воєнізований гірничорятувальний загін респіраторником2-го взводу по переводу, наказ № 21/к від 19.04.1994, запис № 8;

- 06.05.1995 робоче місце атестовано за умовами праці, наказ № 49 від 06.05.1995, запис № 9;

- 15.06.2000 робоче місце атестовано за умовами праці, наказ № 69 від 15.06.2000, запис № 10;

- 06.06.2005 робоче місце атестовано за умовами праці, наказ № 52 від 06.06.2005, запис № 11;

- 29.04.2010 робоче місце атестовано за умовами праці, наказ № 85 від 29.04.2010, запис № 12;

- 20.10.2010 звільнений за згодою сторін за ч.1. ст. 36 КЗпП України, наказ № 91к від 28.10.2010, запис № 13.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не застосування вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» при нарахуванні пенсії та не зарахуванні до пільгового підземного стажу за Списком № 1 спірних періодів роботи, ОСОБА_1 звернувся за захистом порушених прав до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Суд зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», установити, що починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними систем персоніфікованого обліку.

Положеннями частини першої статті 40 Закону № 1058-ІV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до норм статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі Закону № 1788-XII), в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213VIII, для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Разом з тим, положеннями статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно з статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці») така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать працівники, зазначені у Списку №1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 рішенням від 24.09.2021 № 91 було призначено пенсію за віком відповідно до прикінцевих положень п.2. ч.1. Закону № 1058-IV та пункту «а» ст. 13 Закону № 1788. При цьому, при призначенні пенсії позивачу не було застосовано положення ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо підстав не зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 1 ОСОБА_1 періодів його роботи з 15.01.1992 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 31.12.2001 та з 01.01.2002 по 31.03.2002 через відсутність пільгових довідок та відомостей про заробітну плату в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містить пункт 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58).

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (п. 2.2. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п 1.5. Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Зазначені правова норма кореспондуються з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Крім того, зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Суд звертає увагу, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).

Судом встановлено, що відповідач у своєму листі від 04.11.2021 № 4453-4770/Г-02/8-1200/21 не посилається на невідповідність записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 15.01.1992 вимогам Інструкцій № № 58,167 щодо правильності заповнення трудових книжок.

Суд зазначає, що наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Суд зазначає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні, перерахунку або переходу на пенсію за віком на пільгових умовах.

За не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць відповідальність покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 18.02.2020 Великою Палатою Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21.08.1992. Після 21.08.1992 основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом №1788 (стаття 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Водночас, під час з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо застосування положень Порядку № 637 до спірних правовідносин, як-то: відсутність у позивача трудової книжки, необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що визначає його право на пенсію за віком.

Натомість, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 15.01.1992 встановлено, що записи у ній за спірні періоди проведено у відповідності та з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена 20.06.1974 постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162, а також місять всю необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та проходження відповідних атестацій робочих місць.

Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що для підтвердження пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 1, який дає право на розрахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» необхідно надання уточнюючих (пільгових) довідок, а також матеріалів атестації робочих місць, суд вважає безпідставними, оскільки пільговий характер роботи позивача за спірні періоди в повній мірі підтверджується записами його трудової книжки.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно із частиною третьою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частиною одинадцятою та дванадцятою статті 9 Закону № 2464-VIу разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

З огляду на положення частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV, законодавцем визначено дві обов`язкові умови для включення стажу роботи особи до страхового стажу, а саме:

1) особа підлягала Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;

2) сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як вказано у частині другій статті 24 Закону № 1058-IV, даними, за якими територіальними органами Пенсійного фонду України обчислюється страховий внесок, зокрема й щодо сплати страхових внесків, є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відмовляючи в зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу ОСОБА_1 відповідачем не були враховані вищевказані положення Закону № 2464-VI в частині настання відповідальності за невиконання обов`язку щодо належної сплати страхових внесків саме для страхувальника, а не для застрахованої особи.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судому постанові від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.

Крім того, позивач не може нести відповідальність щодо внесення даних до Реєстру застрахованих осіб загальнообов`язкового державного соціального страхування, відтак на нього не може бути покладено обов`язок щодо повноти та правильності внесених даних.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за спірні періоди не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.

З огляду на викладене, періоди роботи ОСОБА_1 з 15.01.1992 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 31.12.2001 та з 01.01.2002 по 31.03.2002 підлягають зарахуванню його пільгового стажу на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників періодів та мають бути включені до розрахунку пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Суд зауважує, що з урахуванням спірних періодів роботи, які мають бути зараховані відповідачем до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1, позивач має право н перерахунок його пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Суд критично ставиться до висновків відповідача про те, що позивачем не було дотримано вимог діючого законодавства при зверненні із заявою про перерахунок пенсії від 25.10.2021, а відтак вказана заява була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян», з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач звернувся до управління із заявою встановленого зразка та необхідним пакетом документів, відповідно до якої просив зарахувати до пільгового стажу спірні періоди та здійснити перерахунок відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Суд зазначає, що зміст заяви позивача про перерахунок його пенсії очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

В межах спірних правовідносин йдеться про перерахунок раніше призначеної пенсії і позивач звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка, яка містить всі необхідні дані для здійснення такого перерахунку пенсії, як просив позивач.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 по справі № 537/3480/17 зроблено висновок, що «зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови».

Отже, в даному випадку відповідач, розглянувши заяву про перерахунок пенсії в порядку Закону України «Про звернення громадян» без прийняття відповідного рішення, допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій), внаслідок чого відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи зміст позовних вимог, встановлені обставини справи, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача буде ухвалення рішення про:

- визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивача періодів його трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах, а саме: з 15.01.1992 по 11.04.1994 на виробничому об`єднанні «Свердловськантрацит» шахті імені «60-річчя СРСР» та з 20.04.1994 по 31.03.2002 в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7 -й воєнізований гірничорятувальний загін;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів його трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах, а саме: з 15.01.1992 по 11.04.1994 на виробничому об`єднанні «Свердловськантрацит» шахті імені «60-річчя СРСР» та з 20.04.1994 по 31.03.2002 в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7 -й воєнізований гірничорятувальний загін

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з 17.09.2021.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з обранням належного способу захисту порушених прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір 908, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спірні правовідносини виникли внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, а позовні вимоги фактично підлягають задоволенню лише з коригуванням способу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах, а саме: з 15.01.1992 по 11.04.1994 на виробничому об`єднанні «Свердловськантрацит» шахті імені «60-річчя СРСР» та з 20.04.1994 по 31.03.2002 в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7-й воєнізований гірничорятувальний загін;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди його трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах, а саме: з 15.01.1992 по 11.04.1994 на виробничому об`єднанні «Свердловськантрацит» шахті імені «60-річчя СРСР» та з 20.04.1994 по 31.03.2002 в Державній воєнізованій гірничорятувальній службі у вугільній промисловості 7 -й воєнізований гірничорятувальний загін

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з 17.09.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова