Справа № 540/1406/22
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/1406/22

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

21 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у здійсненні ОСОБА_1 призначення пенсії за вислугою років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16 грудня 2021 року та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 16.12.2021 року;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати у визначений судом термін з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 грудня 2021 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак позивачу відмовлено у призначені пенсії.

Також позивач зазначила, що при винесенні відмови в призначенні пенсії за вислугою років відповідач не врахував повністю трудовий стаж та допустив помилки в його обрахуванні.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заперечуючи проти задоволення позову, у відзиві на позовну заяву зазначило, що відмова у призначені пенсії за вислугу років позивачу є правомірною, оскільки ОСОБА_1 не має достатнього спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії. Поряд з цим, ГУ ПФУ в Херсонській області вказувало, що рішення про відмову у призначені пенсії було прийнято ГУ ПФУ в Чернівецькій області за екстериторіальним принципом, відтак ГУ ПФУ в Херсонській області жодних протиправних дій чи бездіяльності відносно позивача не вчинювало.

Також представник ГУ ПФУ в Херсонській області зазначив про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області відзиву на позовну заяву до суду не надало.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.12.2021 року №10 про відмову ОСОБА_1 у призначенні їй пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 18 грудня 2021 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального закону не було належним чином повідомлено ГУ ПФУ в Чернівецькій області стосовно цієї судової справи, матеріали адміністративного позову апелянту не надсилалися.

Крім того, апелянт доводить те, що рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є законним, оскільки позивач не має достатнього спеціального стажу роботи для призначення пенсії, хоча їй зараховані усі періоди трудової діяльності.

Позивачем та ГУ ПФУ в Херсонській області відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою та відповідними документами щодо призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 7).

22.12.2021 року Головним управлінням Чернівецької області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №10 згідно якого зокрема зазначено:

- необхідний пільговий стаж становить 26 років 6 місяців;

- страховий стаж становить 35 років 3 місяці 28 днів;

- пільговий стаж особи становить 26 років 4 місяці 29 днів.

Також у вищенаведеному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Прийнято рішення у призначенні пенсії за вислугу років відмовити у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи (а.с. 50).

30.12.2021 року Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області листом №2100-0304-8/64859 повідомив позивачку про прийняте рішення та вказав, що за наданими документами до стажу роботи який дає право на пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону можливо зарахувати 26 років 5 місяців 2 днів, а саме:

01.07.1984 31.08.1984 2 місяці вихователь дитячого садку будівельно-монтажного управління №24 тресту «Херсонводбуд»;

01.08.1985-17.05.1999 13 років 9 місяців 17 днів вихователь дитячого садка БМУ - №24, ясла-садка №2 «Казка»;

28.04.2005 31.12.2015 10 років 8 місяців 4 дні вихователь Каланчацького ясла-садка №1 «сонечко»;

04.01.2016 11.10.2017 1 рік 9 місяців 8 днів вихователь Каланчацького ясла-садка №1 «Сонечно» (а.с. 7).

Позивачка вважаючи, що при винесенні відмови у призначенні їй пенсії, Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області допустило помилки у обрахуванні, адже фактично не враховано її стаж з 03.01.2018 року по 15.10.2019 року (1 рік 9 місяців 12 днів вихователем Каланчацького ясла-садка №1 «Сонечко» та з 30.04.2021 року по 31.08.2021 року (3 місяці та 26 днів) вихователем Каланчацького ясла-садка №1 «Сонечко» повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою.

24.01.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області листом №739-255/Л-02/8-2100/22 повідомлено позивачу, що їй вже роз`яснено всі підстави за яких їй відмовлено у призначенні пенсії (а.с. 5).

Не погоджуючись з вищенаведеним позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог та зазначив, що у позивача наявний достатній пільговий стаж на призначення їй пенсії за вислугу років, передбачений пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відповідачем протиправно застосовано необхідність для призначення такої пенсії пільговий стаж у розмірі 26 років 6 місяців.

Також суд вказав, що вимоги позивача стосовно виплати пенсії з 16.12.2021 року є передчасними, оскільки пенсія ще не є призначеною, а підстав вважати, що при призначенні пенсії з 18.12.2021 року відповідачем не буде нараховано та виплачено належну позивачу пенсію за минулі місяці не має.

Крім того, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб, тому підстав для встановлення судового контролю не має.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Одним із доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області є те, що судом першої інстанції було порушено процесуальні норми та не повідомлено відповідача належним чином про відкриття провадження у справі, що позбавило його можливості здійснювати захист своїх прав та інтересів у судовому процесі.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, надаючи правову оцінку вказаному доводу апелянта, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Згідно з ч.1 ст.44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або ж обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Статтею 174 КАС України регламентовано, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.251 цього Кодексу.

При цьому, з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи одночасно надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Таким чином, передумовою для розгляду справи судом є, серед іншого, належне направлення учасникам справи ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви. Належність означає інформування учасників судової справи у спосіб та за формою, що передбачена процесуальним законодавством.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 28, 29).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та встановлено співвідповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали (а.с. 58).

Згідно довідки про доставку електронного листа, копія вищезазначеної ухвали суду про залучення по справі співвідповідача надійшла до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 07.04.2023 року о 18:33 (а.с. 60).

Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про надсилання судом першої інстанції Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ухвали про відкриття провадження у справі та матеріали адміністративного позову. Втім, як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції направляв відповідні документи лише Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області (а.с. 32, 38).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки неналежним чином повідомив апелянта про відкриття провадження у справі, що позбавило його можливості реалізувати надані процесуальні права.

За правилами ч.3 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи той факт, що оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року було ухвалено в порядку письмового провадження без належного повідомлення апелянта про відкриття провадження у цій справі та неотримання останнім ухвали про відкриття провадження і копії позовної заяви, чим відповідач, зокрема, обґрунтовує свою апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених ч.3 ст.317 КАС України, для скасування цього рішення та ухвалення нового рішення суду у цій справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 51 Закону №1788-ХІІ передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

За змістом статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно з п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті "е" в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і"; доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим. Отже, пункт "е" у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

В наведеному рішенні, суд конституційної юрисдикції також зазначив, що внесення змін Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

З зазначеного вбачається, що починаючи з 04.06.2019 р. при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII, пенсійний орган має керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, яка визначала право працівників освіти на отримання пенсії за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років незалежно від віку.

При цьому, згідно з п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017 року.

Таким чином, при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11.10.2017 року та, в цьому випадку, становити не менше 25 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Херсонській області у 2019 році існував судовий спір (справа № 540/2496/19) зокрема й щодо наявності достатнього спеціального стажу роботи, який частково вирішений на користь ОСОБА_1 .

Так, при розгляді справи № 540/2496/19 судами зокрема було встановлено, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин складав 28 років і 5 місяців, а саме:

з 01.07.1984 по 13.08.1984 (2 місяці) - вихователем дитячого садку будівельно-монтажного управління № 24 тресту «Херсон водбуд»;

з 01.08.1985 по 17.05.1999 (13 років 9 місяців 17 днів) - вихователем дитячого садка БМУ - № 4, ясла - садка № 2 «Казка»;

з 28.04.2005 по 31.12.2015 (10 років 8 місяців 04 дні) - вихователем Каланчацького ясла - садка № 1 «Сонечко»;

з 04.01.2016 по 22.12.2017 (1 рік 11 місяців 18 днів) - вихователем Каланчацького ясла-садка № 1 «Сонечко»;

з 03.01.2018 по 15.10.2019 (1 рік 9 місяців 12 днів) - вихователем Каланчацького ясла-садка № 1 «Сонечко».

З урахуванням касаційного перегляду справи, судове рішення набрало законної сили 07 квітня 2021 року.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що за період з 01.07.1984 року по 15.10.2019 року спеціальний стаж трудової діяльності позивача складає 28 років і 5 місяців. При цьому, суд апеляційної інстанції зважає на те, що апелянтом не спростовано у процесуальний спосіб обставин, які встановлені судовим рішенням у справі № 540/2496/19.

Крім того, після 15.10.2019 року позивач також працювала з 05.05.2021-31.08.2021 року вихователем Каланчацького ясла-садка № 1 «Сонечко», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 26).

Відтак, остаточний спеціальний стаж позивача складає 28 років 8 місяців 27 днів, що спростовує твердження відповідачів про відсутність у ОСОБА_1 необхідного стажу для призначення пенсії за вислугою років.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і задоволеними в адміністративному судочинстві можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Як передбачено частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вказаний принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача (ч.3 ст.9 КАС України).

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких просять сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

З огляду на викладене, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» зазначено, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього слідує, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи те, що позивач повторно звертається до суду з приводу оскарження дій органів пенсійного забезпечення стосовно призначення пенсії за вислугою років, судова колегія погоджується із судом першої інстанції стосовно наявності підстав для виходу за межі позовних вимог у спосіб визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.12.2021 року № 10 про відмову позивачу у призначенні їй пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити позивачу пенсію за вислугою років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17 грудня 2021 року.

При цьому, судова колегія зазначає, що оскільки орган пенсійного забезпечення, маючи у розпорядженні належним чином підтверджений спеціальний стаж ОСОБА_1 , не має жодної іншої альтернативи як призначити пенсію за вислугою років, то зобов`язання державного органу призначити пенсійну виплату не є втручанням у його дискреційні повноваження, а дозволить остаточно вирішити спір між сторонами, яке у часі фактично існує з 2019 року, про що судом першої інстанції зроблено вірні висновки.

Щодо вимог позивача про зобов`язання призначити та виплатити пенсію за вислугою років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16 грудня 2021 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено загальне правило, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків визначених цими ж статтями відносно пенсій за віком, по інвалідності та у зв`язку із втратою годувальника.

Як встановлено судом та визнається сторонами ОСОБА_1 звернулася до органу пенсійного забезпечення із заявою про призначення пенсії за вислугу років 17 грудня 2021 року, тобто саме з цієї дати вона має право на отримання пенсії, яка у даному випадку, має бути призначена їй на підставі судового рішення у цій справі.

З огляду на це, позовні вимоги про призначення пенсії саме з 16 грудня 2021 року є необґрунтованими та суперечать наведеним положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відтак з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на отримання пенсії за вислугою років, така має бути призначена з 17 грудня 2021 року.

Що ж стосується вимоги позивача про виплату пенсії з 16 грудня 2021 року, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в даному випадку така вимога є передчасною, оскільки пенсія за вислугу років згідно п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ще не є призначеною (з урахуванням рішення суду), а підстав вважати, що при призначенні пенсії відповідачем не буде нарахованою та виплачено належну позивачу пенсію за минулі місяці немає. З огляду на це у цій частині суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стосовно відсутності підстав для задоволення цієї позовної вимоги.

До того ж, судова колегія акцентує увагу, що відповідно до статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням того, що під час розгляду цієї справи судом встановлено протиправність дій органу пенсійного забезпечення відносно позивача через що ОСОБА_1 не отримувала пенсійні виплати з дати звернення за призначенням пенсії, хоча таке право вона мала, то виплата пенсії суб`єктом владних повноважень має відбуватися з урахуванням положень статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стосовно вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписами частини 1 статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Системний аналіз вказаних правових норм надає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є правом суду, а не його обов`язок і використовується в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 з 2019 року через дії органів пенсійного забезпечення перебуває в стані правової невизначеності стосовно отримання пенсійних виплат за вислугу років. При цьому, позивач з 2019 року вже вдруге звертається до суду за захистом порушеного свого соціального права.

У зв`язку із викладеним, судова колегія вважає за можливе встановити судовий контроль за виконанням рішення суду по цій справі та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у 30-дений строк подати звіт про виконання рішення.

Поряд з цим, враховуючи те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в контексті спірних правовідносин не приймало жодного рішення відносно позивача, то суд апеляційної інстанції приходить висновку, що підстав для визнання протиправної бездіяльності цього відповідача не має.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції та доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 06 липня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.12.2021 року № 10 про відмову ОСОБА_1 у призначенні їй пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17 грудня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у 30-денний строк подати звіт про виконання судового рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко