Справа № 160/10880/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальність «Білтекс» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
19 травня 2023 року представник товариства з обмеженою відповідальність «Білтекс» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA 209000/2023/000017/2 від 25 січня 2023 року;
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/000020/2 від 30 січня 2023 року;
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/800001/2 від 02 лютого 2023 року;
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/800004/2 від 08 лютого 2023 року.
Львівською митницею за результатами розгляду митних декларацій, прийнято наступні рішення:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Білтекс» не погоджується із зазначеними рішеннями Львівської митниці та картками відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митних декларацій, з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості визначених пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
Умови поставки оцінюваного товару згідно інвойсу FOB SHANGHAI, відповідно до положень Інкотермс - 2010, термін FOB (named port of shipment) Франко борт ( назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна у названому порту відвантаження.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, згідно заявлених умов поставки, для підтвердження митної вартості товарів подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
До митного оформлення для підтвердження таких витрат надано 2 рахунки, не від виконавця договору про транспортні послуги, які не містять жодних посилань на реквізити партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару.
У поданих рахунках відсутні відомості про складові митної вартості: щодо навантаження, вивантаження, обробку оцінюваних товарів в порту призначення Гданськ (портовий збір, вартість перевантаження контейнерів тощо).
До митного оформлення не надано транспортні документи морського перевезення -коносамент, що передбачено пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.
У поданих документах виявлено розбіжності у відомостях про перевізника, а саме: у графах 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 05.02.2022 року б/н наявні штамп та підпис PP «ZAKHIDTRANSBUDSERVIS», договір про перевезення укладено з ТОВ «МКаргоУкраїна», заявку на транспортні послуги, згідно пункту 1.2 даного договору до митного оформлення не надано.
Надані платіжні доручення Swift від 14.12.2022 року та 12.01.2023 року містять загальне посилання на контракт, а не на проформу інвойс чи інвойс, що унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару.
Умови оплати згідно рахунку проформи та специфікації мали становити:-15% передплата - 15%, перед завантаженням - 70% здійснюється до дати заходження товару у порт.
Проте, після проведення аналізу встановлено, що таких умов не дотримано.
Прайс-лист від 20 січня 2022 року б/н, поданий до митної декларації, не містить відомостей щодо ціни товару Solid Flannel fleece та містить інформацію про ціни лише по одній конкретній умові FOB, тому не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - Прайс-лист виробника товару, оскільки відомості у даному документі не є систематизованим переліком товарів (послуг) із зазначенням цін та умов продажу необмеженій кількості потенційних покупців, як передбачено визначенням поняття Прайс-лист (прейскурант).
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості.
Відповідно до частини 2-3 статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові, податкові накладні); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (оплата попередніх аналогічних поставок, заявки на транспортні послуги, акт виконаних робіт (наданих послуг)); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; переклади документів відповідно до вимог статті 254 Митного кодексу України.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Зважаючи на викладене, відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-3 статті 53 Митного кодексу України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.
Митницею неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 Митного кодексу України) та методу 2б (статті 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 Митного кодексу України) та методу 2г (статті 63 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості.
З урахуванням чого, Львівською митницею застосовано метод 2ґ (статті 64 Митного кодексу України).
Представник відповідача зазначив, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація від 21 листопада 2022 року №UA110050/2022/4992 рівень митної вартості такого товару становить 3,96 дол. США за кг.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальність «Білтекс».
Щодо рахунків на оплату, представник зазначив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, і який складається, в даній ситуації експедитором.
Посилання у рахунках на партію товару не є обов`язковим, а тому відповідне твердження відповідача не може бути підставою для коригування митної вартості товару, оскільки окрім таких рахунків позивачем було надано акти надання послуг з експедитором, які є первинним документами і є достатніми та належними доказами підтвердження складових витрат митної вартості по транспортуванню, та надано довідки від експедитора про транспортні витрати.
Щодо надання коносаменту, представник зазначив, що коносамент не містить відомостей про митну вартість товару, а є документом, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.
У момент відправлення вантажу морським транспортом відправник повинен укласти договір перевезення із морським перевізником, визначивши пункт призначення, умови перевезення та оплати. Виписуванням коносаменту перевізник підтверджує укладання такого договору.
Ввезення оформлюваного товару в Україну відбувалось автотранспортним сполучення з міста Гданськ (Польща) до міста Дніпро (Україна).
На підтвердження ввезення товару на територію України транспортним засобом позивачем було надано до митного оформлення автотранспортні накладні СМR.
Окрім автотранспортних накладних СMR, позивачем було надано довідки про транспортні витрати, акти виконаних робіт, рахунки на оплату від перевізника.
Відповідно, у такому випадку позивач не зобов`язаний був надавати коносамент.
Щодо автотранспортної накладної СМК та надання заявки на транспортні послуги, представник позивача зазначив, що у наданій автотранспортній накладній наявні всі необхідні відомості, передбачені Конвенцією про договір міжнародного автотранспортного перевезення вантажів.
Витрати ТОВ «МКАРГО Україна» як експедитора були враховані у суму послуг, які надавались позивачу.
Ані в рішенні про коригування митної вартості, ані під час консультацій із позивачем, Львівською митницею не вимагалось від позивача документів, які стосуються приватного підприємства «Західтрансбудсервіс».
Відповідні зауваження з`явились у відповідача лише після звернення позивача із заявою про долучення документів у порядку частини 8 статті 55 Митного кодексу України.
Усі складові витрати на транспортування, які поніс позивач, документально підтверджені та були подані митному органу.
Щодо того, що платіжні доручення Swift від 14.12.2022 року та 12.01.2023 року містять загальне посилання на контракт, а не на проформу інвойс чи інвойс, що не дає можливості співставити оплату за конкретну поставку товару, представник позивача зазначив наступне.
У наданих позивачем платіжних дорученнях SWIFT є посилання на зовнішньоекономічний контракт, а тому всі документи щодо оплати, які були надані відповідачу, стосуються саме товару, який наданий до митного оформлення.
Сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18.
Щодо того, що прайс-лист не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - Прайс-лист виробника товару, представник позивача зазначив наступне.
Позивачем було надано відповідачу прайс - лист, відповідно до якого умови поставки FОB, та в якому зазначені найменування товару, артикул, ціна тощо.
Посилання контролюючого органу на те, що наданий прайс-лист не можна вважати прайс-листом, оскільки відповідно до загальноприйнятої практики не містить відомостей, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки дата його складання, або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, є необґрунтованим, оскільки прайс-лист не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів.
Натомість прайс-лист є таким документом, який надається декларантом на вимогу митного органу, у разі якщо документи зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Однак, відповідач ані у своєму рішенні про коригування митної вартості, ані під час консультацій з позивачем не вказував, які з поданих позивачем документів не підтверджують заявлені числові значення митної вартості та містять розбіжності.
З огляду на викладене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальність «Білтекс» в повному обсязі.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Білтекс» придбало у DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай) тканину 100% поліестер однотонна, пофарбована фланелева тканина, стандартна упаковка, одинарна складка, репсова стрічка з логотипом.
Товар було придбано на підставі зовнішньоекономічного контракту №02/11-04 від 02 листопада 2022 року, за яким ТОВ «Білтекс» є покупцем, а DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай) є постачальником товару.
Предметом даного зовнішньоекономічного контракту є постачання постачальником на адресу покупця у номенклатурі та кількості, зазначених у спeцифікаціях до цього Контракту, товару.
Товаром є тканина виробництва Китаю.
Відповідно до пункту 1.3 зовнішньоекономічного контракту, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити на умовах, передбачених цим контрактом, товар у кількості, асортименті та термінах, визначених у Cпeцифікаціях, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Згідно з пунктом 1.4 зовнішньоекономічного контракту, специфікації погоджуються та підписуються сторонами.
У специфікаціях до цього контракту зазначаються: повне найменування товару, країна походження, вартість за одиницю, загальна вартість, номер і дата контракту, умови постачання, терміни поставки, умови оплати, найменування постачальника, найменування покупця, найменування та реквізити вантажовідправника погоджені сторонами умови.
У відповідності до умов Зовнішньоекономічного контракту, 06 грудня 2022 року позивач та DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай) уклали загальну спeцифікацію №1 до зовнішньоекономічного контракту.
Цією специфікацією сторонами було погоджено найменування, асортимент, кількість, умови поставки та ціну товару, який позивач купив.
Загальна вартість товару за спeцифікацією №1 до зовнішньоекономічного контракту складає 131 849,95 дол. CШA.
Поставка товару, визначеного у спeцифікації №1 до Зовнішньоекономічного контракту, здійснювалась окремими партіями. Кожна партія товару оформлювалась окремими специфікаціями, в яких погоджувались умови поставки, ціну, кількість.
DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай) було виставлено позивачу наступні інвойси:
Митну вартість товару №1 скориговано на суму 220 451,87 грн.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало рішення про визначення митної вартості від 21.11.2022 № UA110050/2022/4992 рівень митної вартості такого товару становить 3,96 дол. CШA за кг.
Митну вартість товару №2 було скориговано на суму 218 156,77 грн.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало рішення про визначення митної вартості від 21.11.2022 №UA110050/2022/4992 рівень митної вартості такого товару становить 3,96 дол. CШA за кг.
Митну вартість товару №3 було скориговано на суму 217 793,95 грн.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало рішення про визначення митної вартості від 21.11.2022 №UA110050/2022/4992 рівень митної вартості такого товару становить 3,96 дол. США за кг.
Митну вартість товару №4 було скориговано на суму 212 483,07 грн.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 21.11.2022 року №UA110050/2022/4992 рівень митної вартості такого товару становить 3,96 дол. CШA за кг.
Судом встановлено, що причиною прийняття оскаржуваних рішень стали наступні порушення:
- до митного оформлення для підтвердження таких витрат надано два рахунки не від виконавця договору про транспортні послуги, які не містять жодних посилань на реквізити даної партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару. У поданих рахунках відсутні відомості про такі складові митної вартості як навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів в порту призначення Гданськ (портовий збір, вартість перевантаження контейнерів тощо);
- до митного оформлення не надано транспортні документи морського перевезення - коносамент, що передбачено пункт 6 частини 2 статті 53 МK України;
- у поданих документах виявлено розбіжності у відомостях про перевізника, а саме у графах 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 05.02.2022 року б/н наявні штамп та підпис PP «ZAKHIDTRANSBUDSERVIS», договір про перевезення укладено з ТОВ «МКАРГО Україна», заявку на транспортні послуги згідно пункту 1.2 даного договору до митного оформлення не надано;
- надані платіжні доручення Swift від 14.12.2022 та 12.01.2023 містять загальне посилання на контракт, а не на проформу інвойс чи інвойс, що унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару. Умови оплати згідно рахунку проформи та специфікації мали становити: - 15% передплата; - 15% перед завантаженням; - 70% здійснюється до дати заходження товару у порт, таких умов не дотримано;
- прайс-лист від 20.01.2022 року №б/н, поданий до митної декларації, не містить відомостей щодо ціни товару SoHd Flannel fleece, та містить інформацію про ціни лише по одній конкретній умові FOB, тому не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - Прайс-лист виробника товару, оскільки відомості у даному документі не є систематизованим переліком товарів (послуг) із зазначенням цін та умов продажу необмеженій кількості потенційних покупців, як передбачено визначенням поняття Прайс-лист (прейскурант).
24 лютого 2023 року представником ТОВ «Білтекс» на адресу Львівської митниці подано пояснення та додаткові документи для перегляду рішень про коригування митної вартості товарів.
14 березня 2023 року листом №7.-1/15/13/5789 Львівською митницею зазначено, що у надісланих позивачем додаткових документах не усунуто та не роз`яснено розбіжності виявлені під час здійснення митного оформлення товарів, а рішення про коригування митної вартості товарів залишаються чинними.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Білтекс» не погоджується із зазначеними рішеннями Львівської митниці та картками відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому, застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Суд враховує, що митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.
Щодо правильності обрання відповідачем методу для визначення митної вартості, суд зазначає наступне.
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Верховний Суд, розглядаючи судові справи щодо оскарження аналогічних рішень митниці, висловлює у своїх постановах, наступні правові висновки: «Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування» (постанова від 22.04.2019 № 815/6242/17).
У постанові Верховного Суду від 18.12.2020 у справі №160/5853/19 вказано, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
- сертифікат якості від 06.12.2022 року;
- автотранспортну накладну 20.01.2023 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №179 від 10.11.2022 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 08.12.2022 року;
- рахунок - фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №13 від 20.01.2023 року;
- рахунок - фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №61 від 19.12.2022 року;
- довідку про транспортні витрати №2001/0 від 20.01.2023 року;
- прайс - лист виробника товару від 30.10.2022 року;
- зовнішньоекономічний контракт №02/11-04 від 02.11.2022 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного контракту, специфікація №1 від 06.12.2022 року;
- договір про перевезення №0912/02 від 09.12.2022 року;
- сертифікат якості від 06.12.2022 року;
- автотранспортну накладну 20.01.2023 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №179 від 10.11.2022 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 08.12.2022 року;
- рахунок - фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №15 від 24.01.2023 року;
- рахунок - фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №60 від 19.12.2022 року;
- довідку про транспортні витрати №2401/0 від 24.01.2023 року;
- прайс - лист виробника товару від 30.10.2022 року;
- зовнішньоекономічний контракт №02/11-04 від 02.11.2022 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного контракту, специфікація №2 від 06.12.2022 року;
- договір про перевезення №0912/02 від 09.12.2022 року;
- сертифікат якості від 08.12.2022 року;
- автотранспортну накладну 29.01.2023 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №216 від 14.12.2022 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 28.11.2022 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 08.12.2022 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 12.01.2023 року;
- рахунок - фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №21 від 29.01.2023 року;
- рахунок - фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №63 від 13.12.2022 року;
- довідку про транспортні витрати №2901/0 від 29.01.2023 року;
- прайс - лист виробника товару від 30.10.2022 року;
- зовнішньоекономічний контракт №02/11-04 від 02.11.2022 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного контракту, Специфікація №№1,2 від 08.12.2022 року;
- договір про перевезення №0912/02 від 09.12.2022 року;
Щодо зауважень Львівської митниці до рахунків позивача на оплату, суд виходить із наступного.
Для організації перевезення товару позивач 09 грудня 2022 року уклав з ТОВ «МКАРГО Україна» договір № 0912/02 про транспортно-експедиторське обслуговування .
Відповідно до умов даного договору №0912/02, позивач є клієнтом, а ТОВ «МКАРГО Україна» - експедитором.
Предметом Договору є забезпечення експедитором за дорученням і за рахунок клієнта транспортно-експедиторського обслуговування експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, а також надання інших послуг за взаємною згодою сторін.
13 грудня 2022 року позивач надав експедитору заявку №1 до Договору №0912/02.
Заявкою було погоджено наступні умови надання послуг експедирування: маршрут: м.Нінгбо (Китай) - м.Гданськ (Польща) - м.Дніпро (Україна).
Вид перевезення: Морське та автомобільне перевезення.
Тобто, сторонами були погоджено перевезення вантажу і міжнародним сполученням і сполученням по території України.
Пунктом 3.3 Договору №0912/02 передбачено, що послуги експедитора сплачуються клієнтом на підставі виставлених рахунків попередньою оплатою.
До митного оформлення позивачем було надано рахунок на оплату №61 від 19 грудня 2022 року та рахунок №13 від 20.01.2023 року.
За своєю правовою природою, рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, і складається експедитором.
Посилання в рахунках на партію товару не є обов`язковим, а тому відповідне твердження відповідача не може бути підставою для коригування митної вартості товару, оскільки окрім таких рахунків позивачем було надано акти надання послуг з експедитором, які є первинними документами, та є достатніми для підтвердження складових витрат митної вартості по транспортуванню.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року, справа №803/916/17.
Щодо надання коносаменту, суд виходить із наступного.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини 4 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Суд звертає увагу, що під час проведення консультацій Львівською митницею не вимагалось від позивача надання коносаменту.
Тобто, коносамент необхідний митниці не для можливості пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а необхідний аби перевірити графік платежів.
Таким чином, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються митної вартості, саме у зв`язку із цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.
Коносамент не містить відомостей про митну вартість товару, а є документом, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.
У момент відправлення вантажу морським транспортом відправник повинен укласти договір перевезення із морським перевізником, визначивши пункт призначення, умови перевезення та оплати.
Виписуванням коносаменту перевізник підтверджує укладання такого договору.
Ввезення оформлюваного товару в Україну відбувалось автотранспортним сполучення з міста Гданськ (Польща) до міста Дніпро (Україна).
На підтвердження ввезення товару на територію України транспортним засобом позивачем було надано до митного оформлення автотранспортні накладні СМR.
Окрім автотранспортних накладних СМR, позивачем було надано довідки про транспортні витрати, акти виконаних робіт, рахунки на оплату від перевізника.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не зобов`язаний був надавати коносамент.
Щодо зауважень Львівської митниці щодо наданої автотранспортної накладної СМR та надання заявки на транспортні послуги, суд виходить із наступного.
Судом встановлено, що пунктом 2.1.14 Договору №0912/02 передбачено, що експедитор має право залучати до виконання своїх обов`язків за цим Договором інші підприємства, установи, організації та осіб.
Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.
Тобто, для виконання взятих на себе експедиторських зобов`язань за договором №0912/02, товариство з обмеженою відповідальністю «МКАРГО Україна» має право укладати від свого імені договори з іншими особами для забезпечення організації перевезення товару Позивача.
А отже, для взятих на себе експедиторських зобов`язань за договором №0912/02 товариство з обмеженою відповідальністю «МКАРГО Україна» 19 січня 2023 року звернулось до приватного підприємства «Західтрансбудсервіс», з яким у подальшому було укладено договір-заявку № 1901/02.
Відповідно до умов договору-заявки ТОВ «МКАРГО Україна» є експедитором, а ПП «Західтрансбудсервіс» - перевізником.
Згідно із пунктом 1 перевізник зобов`язується надати послуги, а саме: доставити автомобільним транспортом до місця призначення довірений йому вантаж та видати його вантажоодержувачу.
Маршрут перевезення: місто Гданськ (Польща) - місто Дніпро (Україна). Вантажоодержувач: ТОВ «БІЛТЕКС»
Оформлення СМR здійснює перевізник.
Тому, на виконання умов договору у наданій до митного оформлення автотранспортній накладній СМR наявна печатка ПП «Західтрансбудсервіс», як перевізника товару.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про договір міжнародного автотранспортного перевезення вантажів вантажна накладна містить такі дані:
a) дата і місце складання вантажної накладної;
b) ім`я та адреса відправника;
c) ім`я та адреса перевізника;
d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;
е) ім`я та адреса одержувача;
f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;
g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;
h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;
i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);
k) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;
к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.
В наданій автотранспортній накладній наявні всі відомості, передбачені Конвенцією про договір міжнародного автотранспортного перевезення вантажів.
Витрати ТОВ «МКАРГО Україна» як експедитора були враховані в суму послуг, які надавались позивачу.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що всі складові витрати на транспортування, які поніс позивач, є документально підтвердженими та були подані митному органу.
Щодо зауваження Львівської митниці, що надані платіжні доручення Swift від 14.12.2022 року та 12.01.2023 року містять загальне посилання на контракт, а не на проформу інвойс чи інвойс, що не дає можливості співставити оплату за конкретну поставку товару, суд виходить із наступного.
Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи проформу-інвойс, додаткову угоду тощо.
Судом встановлено, що у наданих позивачем платіжних дорученнях SWIFT є посилання на зовнішньоекономічний контракт, а тому усі документи щодо оплати, які надані позивачем, стосуються товарів, наданих до митного оформлення.
Сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, які були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У процедурах контролю за митною вартістю товару, предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/4680/16.
Таким чином, порядок та строки оплати позивачем товару, не стосуються формування митної вартості такого товару.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт оплати за товар, придбаний за зовнішньоекономічним контрактом, є підтвердженим ТОВ «Білтекс».
З приводу зауважень Львівської митниці, що наданий прайс-лист не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - прайс-лист виробника товару, оскільки відомості у даному документі не є систематизованим переліком товарів (послуг) із зазначенням цін та умов продажу необмеженій кількості потенційних покупців, як передбачено визначенням поняття прайс-лист (прейскурант), суд виходить із наступного.
Позивачем було надано відповідачу прайс - лист, відповідно до якого умови поставки FОB, яким визначені найменування товару, артикул, ціна тощо.
Прайс-лист не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, натомість є таким документом, який надається декларантом на вимогу митного органу, у разі якщо документи зазначені у ч. 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Проте, відповідач ані у своєму рішенні про коригування митної вартості, ані під час консультацій з позивачем не зазначав, які з поданих позивачем документів не підтверджують заявлені числові значення митної вартості та містять розбіжності.
Верховний Суд у постанові від 23 липня 2019 року по справі №1140/3242/18, вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.
Аналогічної думки дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17.
Таким чином, зазначення у прайс-листі умов поставки є необхідним для визначення дійсної вартості товару за цим прайс-листом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що прайс - лист не суперечить суті прайс-листа, як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців.
Отже, наведені у рішеннях доводи Львівської митниці не є належними для застосування резервного методу при визначенні митної вартості товарів та доказом неможливості застосування попередніх п`яти методів визначення митної вартості, відповідно до вимог Митного кодексу України.
За таких обставин, митницею не дотримано вимоги щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та вимог встановлених статтею 55 Митного кодексу України, щодо змісту рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року по справі №809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.
З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що декларантом подано всі наявні документи, які ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається митниця, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів.
Декларантом включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, та транспортні витрати, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку контролюючого органу, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Суд зазначає, що обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 06.03.2019 у справі №809/278/17.
Суд зазначає, що зміст спірних рішень відповідача, які є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: - має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; - зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем не доведено належними доказами правомірність своїх рішень.

З урахуванням наведеного вище, рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №1-4 №UA 209000/2023/000017/2 від 25 січня 2023 року, №UA209000/2023/000020/2 від 30 січня 2023 року; №UA209000/2023/800001/2 від 02 лютого 2023 року; №UA209000/2023/800004/2 від 08 лютого 2023 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Білтекс» до Львівської митниці підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 13 033, 29 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Прокредит Банк" №18786 від 02 травня 2023 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Білтекс» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 13033,29 грн. (тринадцять тисяч тридцять три гривні двадцять дев`ять копійок).

Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 40000,00 грн., суд зазначає наступне.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.

Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду 11 липня 2023 року надано:

- копію договору про надання правничої допомоги №63 від 02 січня 2019 року;

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги до договору №63 року від 03 березня 2023 року;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3073 від 18 травня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 ;

- копію додаткової угоди №2 від 31 грудня 2020 року;

- копію додатку №14 до договору №63 року від 03 березня 2023 року;

- рахунок на оплату №335 від 15 червня 2023 року на суму 40 000,00 грн.;

- платіжної інструкції №857 від 03 липня 2023 року на суму 40 000,00 грн.;

- звіт про надану правничу допомогу від 15 червня 2023 року;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 15 червня 2023 року.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву виклала свої заперечення проти відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 40000,00 грн., зазначивши наступне.

Митниця звертає увагу суду на те, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

У позовній заяві товариства з обмеженою відповідальністю «Білтекс» зазначено про орієнтовний розрахунок витрат, які позивач може понести під час розгляду судового процесу - 40000,00 грн., які включають в себе повне супроводження справи у суді першої інстанції.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є непідтвердженим та не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих робіт.

Відсутність детального опису робіт та послуг не дає можливості упевнитись у обґрунтованості та співмірності наданих послуг у розмірі 40000,00 грн.

З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 40000,00 грн.

Як вбачається із наданих позивачем документів, витрати на професійну правову допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 40000,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням заперечень представника відповідача, суд вважає, що понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 40000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за можливе стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Білтекс» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень нуль копійок).

Щодо стягнення з Львівської митниці понесених витрат на переклад перекладача у розмірі 11 170,50 грн., суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частини 5 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Разом з тим, частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Тобто, залучення перекладача до участі в адміністративному судочинстві здійснюється за ухвалою суду на підставі клопотання учасників справи або з ініціативи суду.

Для підтвердження понесених витрат на залучення перекладача представником позивача надано:

- рахунок на оплату №151 від 27 лютого 2023 року на суму 8178,50 грн.;

- платіжну інструкцію №58 від 28 лютого 2023 року;

- рахунок на оплату №334 від 17 квітня 2023 року на суму 2706,00 грн.;

- платіжну інструкцію №18713 від 20 квітня 2023 року;

- рахунок на оплату №361 від 24 квітня 2023 року на суму 286,00 грн.;

- платіжну інструкцію №18784 від 02 травня 2023 року;

Під час судового розгляду справи №160/10880/23 питання щодо залучення перекладача судом не вирішувалось, клопотання про залучення перекладача до суду не надходило, договору про залучення позивачем перекладача також не було надано.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача про стягнення витрат на переклад документів, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 11170,50 грн. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальність «Білтекс» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/000017/2 від 25 січня 2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/000020/2 від 30 січня 2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/800001/2 від 02 лютого 2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/800004/2 від 08 лютого 2023 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Білтекс» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 13033,29 грн. (тринадцять тисяч тридцять три гривні двадцять дев`ять копійок).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Білтекс» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник