Справа № 420/10994/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування вимог, заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Херсонській області про сплату боргу № Ф-17542-51 від 26.11.2018, № Ф-17542-51 від 21.08.2019 та заборгованість по інтегрованій картці станом на 20.12.2022 в сумі 29 293,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13.05.2010 вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, проте в 2014 р. подала заява на припинення підприємницької діяльності та фактично такою діяльністю не займалася. Однак в лютому 2020 року, після заблокування зарплатної карти, позивачці стало відомо, що у виконавчій службі відкрите на її ім`я виконавче провадження, підставою якого являлися вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17542-51 від 26.11.2018 року та № Ф-17542-51 від 21.08.2019 року (копію виконавчої постанови для ознайомлення отримала пізніше, а саме 25.03.2020 року). Задля досудового врегулювання питання 20.02.2020 нею було подано скаргу стосовно нарахованої заборгованості, а також заяву щодо призупинення вимоги, до вирішення питання з помилкою яка виникла в реєстратора (копії додані до справи). При неможливості вирішити питання, позивачем було подано повторну заяву щодо списання заборгованості від 07.06.2021 року, але ГУ ДПС у Херсонській області перевірку не було здійснено та жодного результату це не надало. Також був поданий адміністративний позов до Херсонського окружного адміністративного суду в лютому 2022 року, але у зв`язку з війною справа розглянута не була. Справу було передано до Одеського окружного адміністративного суду, але позивача про це повідомлено не було. 04.07.2022 року Одеським окружним адміністративним судом вирішено позовну заяву повернути позивачу. Також позивач зверталася до Полтавського окружного адміністративного суду, проте ухвалою від 10.04.2023 № 440/2328/23 позовну заяву повернуто, оскільки недоліки адміністративного позову у встановлений судом строк не усунуто. Позивач зазначає, що за даними інтегрованої картки платника по єдиному внески заборгованість позивачки станом на 20.12.2022 становить в сумі 29 293,44 грн. При цьому з 2017 р. позивач працювала на посаді прибиральника службових приміщень в Комунальному закладі «Херсонський фаховий коледж», однак в цьому періоді їй, як фізичній особі-підприємцю, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою судді від 05.06.2023 ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду із даними вимогами; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.05.2010 зареєстрована фізичною особою-підприємцем Виконавчим комітетом Херсонської міської ради за № 0034722, після чого взято на податковий облік.

Підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено на підставі власної заяви ОСОБА_1 від 19.02.2020.

14.08.2019 старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона ГУ ТУЮ у Херсонській області Василенком Д.В. відкрито виконавче провадження ВП № 59746812 за заявою стягувача ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо примусового виконання вимоги № Ф-17542-51У від 26.11.2018 про стягнення боргу з ОСОБА_1 в розмірі 15819,54 грн.

24.01.2020 старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона ГУ ТУЮ у Херсонській області Василенком Д.В. відкрито виконавче провадження ВП № 61062517 за заявою стягувача ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо примусового виконання вимоги № Ф-17542-51У від 21.08.2019 про стягнення боргу з ОСОБА_1 в розмірі 7965,54 грн.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Полтавській області від 23.12.2022 № 26934/6/16-31-13-05-07 заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.12.2022 по єдиному внеску за період з 09.02.2018 по 20.12.2022 складає 29293,44 грн (нараховано розрахункову суму єдиного внеску в автоматичному режимі за 2017 рік (8448); І (2457,18), ІІ (2457,18), ІІІ (2457,18), IV (2457,18) квартали 2018 року; І (2754,18), ІІ (2754,18), ІІІ (2754,18), IV (2754,18) квартали 2019 р.

При цьому, з січня 2017 р. по грудень 2021 р. позивач була працевлаштована у Комунальному закладі «Херсонський фаховий спортивний коледж» на посаді прибиральник службових приміщень. Згідно особового рахунку, роботодавцем щомісяця утримувався із заробітної плати позивачки єдиний соціальний внесок та сплачувався до фонду.

Зважаючи на протиправність зазначених вимог та порушення своїх майнових інтересів, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, нормами ПК України надано визначення, серед іншого, наступних понять для цілей оподаткування:

- самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу);

- працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Крім цього ч. 1 ст. 1 Закону, зокрема п. 3 та п. 10, надано визначення наступним поняттям:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

У статті 4 Закону №2464-VI наведений перелік платників єдиного внеску.

Платниками єдиного внеску, відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №2464-VI, облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону №2464-VI, взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI, з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017) передбачено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 (справа №440/2149/19) та від 23.01.2020 (справа № 480/4656/18).

Суд враховує такий висновок Верховного Суду, з огляду на що зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що сума спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) включає в себе заборгованість за період з січня 2017 р. по грудень 2020 р.

Особовими рахунками Комунального закладу «Херсонський фаховий коледж», долученими до матеріалів справи, підтверджується факт офіційного працевлаштування позивачки як найманої працівниці з 2017 р. по 2021 р.; та роботодавець за вказані періоди здійснював сплату єдиного соціального внеску у встановленому законом порядку.

Отже, суд зазначає, що позивач у вказані періоди була застрахованою особою в системі державного соціального страхування і платником єдиного внеску за нього у зазначений період був роботодавець.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності судом не встановлено.

Оскільки у вказаний період позивач була застрахованою особою, фактично підприємницької діяльності не здійснювала, доходів не отримувала, то, на переконання суду, вона не мала обов`язку щодо сплати єдиного внеску як фізична особа-підприємець, адже метою сплати такого внеску є саме забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а не накопичення фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування у будь-який спосіб.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову в частині оскарження спірних вимог та наявність підстав для його задоволення в цій частині.

Наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5 затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Відображення в інформаційній системі показників за результатами адміністративного та/або судового оскарження рішень податкових органів» Порядку від 12 січня 2021 року № 5 до базового запису в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, приєднуються оскаржені документи, що внесені в підсистему, яка забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, шляхом встановлення зв`язку із відповідними записами підсистеми, яка забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи (перенесення атрибутів документів, суміжних до інформаційної системи, що відображає результати адміністративного оскарження).

Пунктом 2 цього ж розділу визначено, що первинними документами, на підставі яких вносяться первинні показники до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, є: скарги (заяви) платника; рішення про продовження терміну розгляду скарги (заяви); рішення про результати розгляду скарги (заяви); рішення про залишення скарги (заяви) без розгляду.

До первинних показників належать дані документів, а саме: дата отримання скарги (заяви); вхідний реєстраційний номер скарги (заяви) в податкових органах; контрольний термін розгляду скарги (заяви); граничний термін розгляду скарги (заяви); вид скарги (заяви); податковий номер; найменування - для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) - для фізичної особи; прийняте рішення; тип прийнятого рішення; номер і дата прийнятого рішення; дата відправлення та отримання платником (скаржником) прийнятого рішення. сума, що оскаржується; сума, узгоджена за результатами адміністративного оскарження.

Водночас, з метою належного та повного захисту порушених прав позивача, що виключало б ймовірність їх подальшого порушення з боку суб`єкта владних повноважень, суд також вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків позивача шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску, який обліковується внаслідок автоматичних нарахувань в розмірі 29 293,44 грн.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (36014, м. Полтава, вул. Європейська, 4) про визнання протиправними та скасування вимог, заборгованості задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу з єдиного внеску № Ф-17542-51 від 26.11.2018, № Ф-17542-51 від 21.08.2019.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску, що обліковується згідно автоматичних нарахувань, на суму 29 293,44 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк