Справа № 440/7408/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 р. Справа № 440/7408/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2022, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 29.11.22 по справі № 440/7408/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у непроведенні повного розрахунку після звільнення зі служби в Національній поліції України та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 12 календарних днів у сумі 23725,44 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 12 календарних днів у розмірі 23725,44 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме - за період з 19.03.2022 по день ухвалення остаточного рішення у цій справі у розмірі 588,13 грн. за кожен день затримки такого розрахунку; судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, покласти на відповідача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби у поліції грошової компенсації за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів у розмірі 6643,68 грн. (шість тисяч шістсот сорок три гривні шістдесят вісім копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 року в частині відмови у включенні до розміру місячного грошового забезпечення, для розрахунку виплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку наступних складових грошового забезпечення: додаткової винагороди у розмірі 5000,00 грн., передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022; нарахованої та виплаченої позивачці у березні 2022 року грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 07 календарних днів у розмірі 3636,14 грн.; матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 15729,87 грн., та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів у розмірі 23725,44 грн. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 року просить залишити без змін. Також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що за змістом п.8 розд. III Порядку №260, законодавцем передбачено єдину умову для вірного розрахунку розміру місячного грошового забезпечення для розрахунку виплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку: місячне грошове забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. Зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт нарахування та виплати позивачці щомісячної додаткової винагороди в розмірі 5000,00 грн., передбаченої саме постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Вказує, що сума компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2020 рік (в загальній кількості 12 діб) ОСОБА_1 при звільненні становить 23 725,44 грн. з розрахунку: (1977,12 грн (одноденний розмір грошового забезпечення, з якого розраховується компенсація за невикористану в році звільнення відпустку) х 12 діб (залишок невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік) = 23 725,44 грн.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивачки, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 14.08.2000 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - у Національній поліції, зокрема з 02.06.2020 - за посадою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Полтавській області /а.с. 81-87/.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 11.08.2020 №340 о/с майорові поліції Кіяшко Т.М., старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління, надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік тривалістю 10 календарних днів з 21 по 31 серпня 2020 року (з урахуванням одного святкового дня) та щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 18 років тривалістю 13 календарних днів з 01 по 13 вересня 2020 року /а.с. 78/.

Як підтверджено залученою до матеріалів справи копією довідки від 02.09.2020 №1091 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, виданої ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області", ОСОБА_1 у період з 02.09.2020 по 14.09.2020 перебувала на амбулаторному лікуванні, причина тимчасової непрацездатності - загальне захворювання /а.с. 33/.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 11.01.2021 №7 о/с майорові поліції Кіяшко Т.М., старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління, надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік тривалістю 14 календарних днів з 11 по 24 січня 2021 року /а.с. 79/.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 24.02.2021 №111 о/с майорові поліції Кіяшко Т.М., старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління, надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік тривалістю 06 календарних днів з 01 по 06 березня 2021 року та частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 19 років тривалістю 04 календарних дні з 07 по 11 березня 2021 року (з урахуванням одного святкового дня) /а.с. 43/.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 16.03.2022 №133 о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління, з 18.03.2022 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) /а.с. 80/. Цим наказом визначено, що позивачка має право на отримання грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку в кількості 07 календарних днів.

15.08.2022 позивачка звернулась до ГУНП в Полтавській області із заявою, у якій просила повідомити, чи продовжувалась їй щорічна додаткова оплачувана відпустка за стаж служби 18 років у 2020 році на кількість днів тимчасової непрацездатності, а саме - 12 календарних днів, та виплатити грошову компенсацію за 12 календарних днів невикористаної відпустки за 2020 рік /а.с. 45, 46/.

Посилаючись на безпідставність невиплати при звільненні зі служби в поліції у березні 2022 року грошової компенсації за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 18 років за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо невиплати позивачці при звільненні зі служби у поліції грошової компенсації за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів у розмірі 6643,68 грн (шість тисяч шістсот сорок три гривні шістдесят вісім копійок). Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та передчасності.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині розрахунку грошової компенсації за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних дні, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в зазначеній вище частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи установлює та визначає Закон України від 05.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки".

Частина 1 ст.24 Закону України "Про відпустки" визначає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні приписи містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.60 Закону України "Про Національну поліцію").

Статтею 92 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.93 Закону України "Про Національну поліцію" тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Відповідно до ч.ч. 8-10 ст.93 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання) визначають Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі по тексту - Порядок №260).

Згідно з абзацами 7, 7 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.

При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що у березні 2022 року позивачці, окрім основних та додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер (посадовий оклад - 1509,68 грн, оклад за спеціальним званням - 1161,29 грн, надбавка за стаж служби (40%) - 1068,39 грн., надбавка за таємність (10%) - 150,97 грн, надбавка за спеціальні умови проходження служби (45%/) - 1682,71 грн, премія щомісячна - 3475,45 грн, на загальну суму 9048,49 грн) було здійснено нарахування одноразових компенсаційних виплат (додаткова винагорода - 5000,00 грн, компенсація за невикористану відпустку при звільненні - 3636,14 грн, матеріальна допомога на оздоровлення - 15 729,87 грн та індексація - 1025,69 грн, на загальну суму 25 391,70 грн.).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог п.4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, вказані одноразові та компенсаційні виплати не можуть бути враховані при обчисленні середньоденного грошового забезпечення, оскільки не відносяться до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 у справі №200/4463/19-а зазначив, що місячне грошове забезпечення, з якого обчислюються одноденний розмір грошового забезпечення для цілей виплати компенсації за невикористані дні відпустки, визначається на підставі абзацу восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, виходячи з нормативно встановлених станом на день звільнення розмірів посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за стаж служби та індивідуально встановлених керівником надбавок за специфічні умови проходження служби і премій.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту залучених до матеріалів справи довідки ГУНП в Полтавській області від 16.09.2022 №1100/115/29/10/01/-2022 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 18.03.2022 /а.с. 88/ та розрахункового листа позивача за березень 2022 року /а.с. 48/ суд встановив, що нормативно встановлений розмір грошового забезпечення позивачки станом на березень 2022 року складався з:

1) посадового окладу - 2600,00 грн.;

2) окладу за спеціальним званням (майор поліції) - 2000,00 грн.;

3) надбавки за стаж служби (40% від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням) - 1840,00 грн ((2600,00 грн + 2000,00 грн) х 40%).;

4) надбавки за таємність (10% від посадового окладу) - 260,00 грн.;

5) надбавки за специфічні умови проходження служби (45% від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби) - 2898,00 грн ((2600,00грн + 2000,00 грн + 1840,00 грн) х 45%).

Крім того, наказом ГУНП в Полтавській області від 16.03.2022 №133 о/с позивачці встановлена премія за березень 2022 року у розмірі 62,362% /а.с. 80/, тобто премія за повний місяць становитиме 5985,50 грн ((2600,00 грн + 2000,00 грн +1840,00 грн + 260,00 грн + 2898,00 грн) х 62,362%).

Також зі змісту розрахункового листа слідує, що у березні 2022 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 1025,69 грн /а.с. 48/.

Висновок про те, що індексація є складовою грошового забезпечення поліцейських наведений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №160/35/20.

Таким чином, нормативно встановлений розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за березень 2022 року складатиме 16609,19 грн (2600,00 грн + 2000,00 грн +1840,00 грн + 260,00 грн + 2898,00 грн + 5985,50 грн + 1025,69 грн).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що додаткова винагорода у розмірі 5000,00 грн., встановлена Постановою №168, є додатковою виплатою, розмір якої залежить від певних умов та не є фіксованим, та яка виплачується на підставі наказів начальника та лише на період дії воєнного стану, тобто тимчасово.

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Матеріалами справи підтверджено, що додаткова винагорода під час дії воєнного стану позивачці нарахована у розмірі 5000,00 грн. та виплачена відповідно до наказу ГУНП від 28.03.2022 року №146 о/с в сумі 4925,00 грн. (з відрахуванням військового збору 1,5%). Спір щодо розміру зазначеної додаткової винагороди відустній.

Згідно з п.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, п.2 Постанови №704, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

При вирішенні питання щодо того, чи є передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткова винагорода винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру компенсації за невикористану щорічну відпустку, суд виходить з того, що вказана додаткова винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, тобто має тимчасовий характер, а її розмір не є сталим та визначається наказами командирів (начальників).

Таким чином, оскільки до складу грошового забезпечення, з якого нараховується компенсація за невикористану щорічну основну відпустку, включається винагорода, яка має постійний характер, а додаткова винагорода має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану), тому відсутні правові підстави для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Нараховані та виплачені позивачці у березні 2022 року грошова компенсація за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 07 календарних днів у розмірі 3636,14 грн. та матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 15729,87 грн. не є нормативно визначеними складовими грошового забезпечення поліцейського, а пов`язані з фактом звільнення позивача зі служби у поліції.

На цій підставі згадані вище додаткова винагорода, грошова компенсація та матеріальна допомога на оздоровлення не враховуються до нормативно визначеного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за березень 2022 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що запропонований представником позивачки спосіб обчислення середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставно завищеним, адже адвокатом враховані виплати, що не входять до складу грошового забезпечення поліцейського (грошова компенсація за невикористану відпустку, додаткова винагорода тощо), розмір яких, до того ж, довільно збільшений ним з розрахунку на 30 календарних днів.

За наведених вище обставин, розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за березень 2022 року, з якого на підставі абзацу восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 обчислюються одноденний розмір грошового забезпечення для цілей виплати компенсації за невикористані дні відпустки становитиме 16609,19 грн, а розмір одноденного грошового забезпечення в цих цілях - 553,64 грн (16609,19 грн : 30).

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 належить стягнути грошову компенсацію за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік у кількості 12 календарних днів у розмірі 6643,68 грн.

Доводи апеляційної скарги позивачки щодо безпідставного не включення судом першої інстанції до розміру місячного грошового забезпечення, для розрахунку виплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку додаткової винагороди, грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 07 календарних днів та матеріальної допомоги на оздоровлення, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в оскаржуваній позивачкою частині.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, відсутні правові підстави, в розумінні ст.139 КАС України, для розподілу судових витрат, в т.ч. витрат на професійну правову допомогу.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі № 440/7408/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Н.С. Бартош