Справа № 160/977/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року Справа № 160/977/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача за первісним позовом Шаповал В.В., представника відповідача за первісним позовом Жорніченка Д.В., представника третьої особи-1 за зустрічним позовом Жежель С.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
до ОСОБА_1
про стягнення податкового боргу
позовом ОСОБА_1
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
треті особи Кам`янська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИРАВТОГАЗСЕРВІС»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
18.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , в якому позивач просить:
- стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету 332 842,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 , станом на дату звернення до суду, обліковується податковий борг в сумі 332842,35 грн., в тому числі заборгованість по земельному податку з фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 2558,88 грн та заборгованість по орендній платі з фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 330283,47. Також, вказано, що позивач не погашає в добровільному порядку податковий борг, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом просив задовольнити позовні вимоги.
20.01.2023 року на виконання вимог ч.3 ст.171 КАС України судом здійснено запит щодо місця реєстрації відповідача.
20.02.2023 року на електронну адресу суду надійшла інформація щодо місця реєстрації відповідача.
27.02.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
15.03.2023 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання відповідача та відкладено підготовче судове засідання.
28.03.2023 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 в якій заявлені наступні позовні вимоги:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 29.03.2021 року № 415929/1-2409-0403, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховано зобов`язання по орендній платі за землю за 2020 рік на суму 127 976,08 грн.;
28.03.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до спільного розгляду з первісним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі третіх осіб задоволено, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Кам`янську міську раду та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИРАВТОГАЗСЕРВІС».
29.03.2023 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить:
- стягнути податковий борг з ОСОБА_1 до бюджету в сумі 204866,27 грн., шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків.
29.03.2023 року у підготовчому судовому засіданні заяву про уточнення позову вирішено здійснити в порядку письмового провадження та відкладено підготовче провадження.
30.03.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про зменшення позовних вимог по справі №160/977/23 задоволено, прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог по справі №160/977/23.
05.04.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про продовження процесуального строку задоволено та продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву.
27.04.2023 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву у підготовчому провадженні.
11.05.2023 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що за земельну ділянку на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
11.05.2023 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
15.05.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИРАВТОГАЗСЕРВІС» надійшли пояснення щодо зустрічного позову, відповідно до яких вказано, що товариство виконує свої зобов`язання за договором оренди, зокрема і в частині повного та своєчасного внесення орендної плати за користування земельною ділянкою. З огляду на вказане третя особа просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову.
21.06.2023 року у судовому засіданні під час розгляду справи по суті питання про витребування інформації щодо права власності на земельні ділянки, нарахування податку на які є предметом розгляду цієї справи вирішено здійснити в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті.
28.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформацію щодо дат набуття та припинення у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності, або користування щодо земельних ділянок, розташованих у с.Єлизаветівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області.
10.07.2023 року від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшла витребувана судом інформація.
13.07.2023 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що враховуючи, що обовязок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею триває до моменту припинення (переходу) цього права, у даному випадку повернення земельної ділянки орендодавцю згідно Акту приймання-передачі від 27.01.2021 року, податкові повідомлення-рішення якими визначено ОСОБА_1 грошові зобов`язання з орендної плати за 2019, 2020 та 2021 рік є законними та правомірними.
19.07.2023 року у судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача за первісною позовною заявою задовольнити позовні вимоги первісного позову та відмовити у задоволенні зустрічного позову, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві, відзиві на зустрічний позов та письмових поясненнях.
Представник відповідача за первісним позовом просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову, при цьому посилаючись на відзив на первісний позов та зустрічний позов.
Представник третьої особи-1 за зустрічним позовом просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову, при цьому посилаючись на доводи наведені у поясненнях.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги первісної позовної заяви та зустрічного позову такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що фізична особа ОСОБА_1 як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
В інтегрованих картках з орендної плати платника податків ОСОБА_1 , має податковий борг у сумі 204866,24 грн, в тому числі з:
Податковий борг в добровільному порядку сплачено не було, що і стало підставою для звернення до суду з первісним позовом щодо стягнення з відповідача податкового боргу.
Позивач за зустрічним позовом вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення із зустрічним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.
Пунктом 16.1 статті 16 Податковим кодексом України передбачено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді (п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 54. 1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання є податковим боргом.
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку податку на додану, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
За умовами п.270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування платою за землю є:
270.1.1. об`єкти оподаткування земельним податком:
270.1.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності;
270.1.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності;
270.1.1.3. земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування;
270.1.2. об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
При цьому, згідно з п.271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є:
271.1.1. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;
271.1.2. площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.
База оподаткування по земельних частках (паях) визначається згідно із даними земельних ділянок, на які фізичні особи мають право як власники земельних часток (паїв), з урахуванням підпунктів 271.1.1 та 271.1.2 цього пункту.
Відповідно до п.271.2 ст. 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з п.274.1 ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
За приписами п.285.1 ст. 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Умовами п.285.2 ст. 285 Податкового кодексу України передбачено, що базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Відповідно до п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є:
а) дані державного земельного кадастру;
б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);
Пунктами285.1,285.2 ст. 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
За умовами п.286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є:
а) дані державного земельного кадастру;
б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);
г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);
ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);
д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї).
У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, земельну частку (пай), відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, нарахування податку фізичним особам здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Згідно з п.286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Відповідно до п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
При цьому, умовами п.288.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до п.288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.288.4 ст. 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Приписами п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
288.5.3. не може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.
Відповідно до п.п.58.1.1 п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.
Аналіз наведених норм чинного, на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.
При цьому, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 01.08.2018 року (зареєстровано в реєстрі №1353) продавець ОСОБА_1 продала майно у приватну спільну власність покупцю ТОВ «ЖИТОМИРАВТОГАЗСЕРВІС» ? частку нерухомого майна, а саме: об`єкт незавершеного будівництва багатофункціональний комплекс, розташований по АДРЕСА_1 .
Пунктом 2.1 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,5280 га, для розміщення об`єкту незавершеного будівництва, багатофункціонального комплексу.
05.11.2020 року ОСОБА_1 та ТОВ «ЖИТОМИРАВТОГАЗСЕРВІС» уклали договір купівлі-продажу 1/2 частки об`єкту незавершеного будівництва, багатопрофільний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстрованого в реєстрі №1550).
Згідно зі статтями 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Крім того, суд зазначає, що у постанові від 27.04.2021 року у справі № 922/2378/20 Верховний Суд здійснив розмежування понять «земельний податок» і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
У висновку йдеться, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності орендної плати за такі земельні ділянки.
Особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання норм ПК України.
ВС відхилив посилання на те, що до спірних правовідносин суди мали застосувати положення ПК України, зазначивши таке: «Плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності". У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа.
Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача».
Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т. ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою.
З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, КГС ВС дотримується висновку, що: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».
Таким чином, суб`єкт господарювання (орендар) у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки державної і комунальної власності сплачує орендну плату за фактичний період у поточному році перебування землі у користуванні, тобто до вчинення відповідних дій щодо припинення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо інше не передбачено істотними умовами такого договору та повернення земельної ділянки орендодавцю (відповідному органу виконавчої влади чи відповідній сільській, селищній, міській раді) на умовах, визначених договором.
Так, вказану суму податку нараховано ОСОБА_1 , з огляду на те, що у її власності перебуває земельна ділянка, розташована: Дніпропетровська область, Петриківський район, с.Єлизаветівка, кадастровий номер відсутній, площею 16,0 га, цільове призначення земельної ділянки 01.03 «для ведення особистого селянського господарства».
Відповідно листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 07.07.2023 року №9-4-0.223-392/2-23 встановлено, що за даними ДЗК, які отримано у порядку інформаційного обміну від органу державної реалізації прав, 10.08.2018 право власності на вказані ділянки перейшло до ОСОБА_2 .
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір частково вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
Щодо стягнення судового збору за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 25,57 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 до Державного бюджету податковий борг в сумі 202307,39 грн. (двісті дві тисячі триста сім гривень тридцять дев`ять копійок).
У задоволенні іншої частини первісного адміністративного позову - відмовити.
У задоволенні іншої частини зустрічного адміністративного позову - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати 25,57 грн (двадцять п`ять гривень п`ятдесят сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.07.2023 року.

Суддя М.В. Дєєв