Справа № 160/13767/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
19.06.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю " Промислова компанія "ДТЗ" звернулося через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Тернопільській митниці, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2023/000065/2 від 20.04.2023р.
Ухвалою суду від 20.06.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 20.06.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, Дніпровської митниці;
- рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2023/000065/2 від 20.04.2023р.;
- ЕМД, подану позивачем, разом із додатками;
- запит митниці щодо додаткових документів;
- листи позивача, разом із додатковими документами;
- відомості/інформацію що послугували підставою для відмови позивачу в прийнятті митної декларації та інші докази щодо суті спору.
06.07.2023 року відповідачем через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву. Долучені витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
06.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Тернопільської митниці надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
13.07.2023 року позивачем через підсистему Електронний суд подана письмова відповідь на відзив відповідача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 01.08.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту.
Однак, за результатами перевірки поданих під час здійснення митного оформлення документів та відомостей виявлені розбіжності, які стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару №UA403070/2023/000065/2 від 20.04.2023р., яким скориговано митну вартість, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів щодо товарів, які імпортуються, за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г - резервний метод згідно із положеннямист.64 МКУ та ґрунтується на вартості товару, митна вартість яких вже визнана митними органами.
Разом з тим, у процесі консультацій щодо митного оформлення спірної товарної партії на вимогу митниці товариством додатково були надані документи, передбачені ч.3 ст.53 МКУ, а тому твердження відповідача про ненадання ТОВ «Промислова компанія ДТЗ» транспортних/перевізних документів, тощо, є передчасними та неналежними.
Позивач вказує, що відповідно до висновків Верховного Суду, митний орган може витребувати додаткові документи виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Оскільки надані товариством митниці на підтвердження заявленої митної вартості товарної партії вищезазначені документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мають ознак підробки, містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари, митницею наявність сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості необґрунтована, а вимога відповідача про надання додаткових документів є протиправною.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від Тернопільської митниці надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що оскаржуване рішення є правомірним та таким, що прийнято відповідно до вимог законодавства України, оскільки відповідачем встановлено в митній декларації та митних документах розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2021 року ТОВ «ПК «ДТЗ» (м.Дніпро) (Покупець) уклало з компанією XINGTAI CITY TUOHAI TRADING CO., LTD., China (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт № TD/6 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
У подальшому, компанією продавцем відповідно до умов цього зовнішньоекономічного Контракту, Специфікації №2023-1.1 від 03.01.2023р., рахунку-фактури №TD2023-1А1 від 27.01.2023р. було здійснено поставку ТОВ «ПК «ДТЗ» товарів (трактори для сільськогосподарських робіт, колісні).
Товарна партія поставлялась на умовах FOB згідно міжнародних торговельних правил ІНКОТЕРМС 2010.
Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України підприємство надало митниці: договір ТЕО №К-547/21 від 01.08.2021р.; заявку на ТЕО №18 від 06.02.23р.; коносамент №ZJSM23020135 від 13.02.23р.; залізничну накладну від 08.04.23р. №291740; рахунки на оплату: №№ 111/23, 111.1/23 від 05.04.23р.; довідку про транспортні витрати від 07.04.23р.; акт виконаних послуг № 111/23 від 05.04.23 року.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству було направлено електронне повідомлення № 1 із зазначенням таких обставин: «Відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ просять надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: - копію митної декларації країни відправлення; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.
Відповідно до п. 3 ст. 69 МКУ просили представити до митного контролю та митного оформлення усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявленого коду товару, поданих до митного оформлення».
Листом №211 від 19.04.2023 року ТОВ «ПК «ДТЗ» надали до митниці, додаткові документи, зокрема: додаткову угоду № 4 від 31.01.23р. щодо зміни умов оплати за товар, комерційну пропозицію від 23.12.22р., прайс-лист від 23.12.22р., а також повідомило митницю, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
09.04.2023 року митницею підприємству було направлено електронне повідомлення № 2, відповідно до якого контролюючим органом були виявлені розбіжності у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи начебто не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема:
1. Рахунок-фактура №TD2023-1A1 (далі - Інвойс) виставлена продавцем 27.01.2023, доповненні від 03.01.2023 № 2023-1.1 до договору від 01.09.2021 №TD/6 передбачено згідно п.6 «Оплата Товару: 100% передоплата», втім у поданій додатково до митної декларації додаткової угоди №4 до договору від 01.09.2021 №TD/6 (далі Додаткова угода №4) зазначена дата 31.01.2023 року.
2. Також, у коносаменті від 13.02.2023 №ZJSM23020135, рахунку-фактурі про транспортно-експедиційні витрати від 05.04.2023 №111.1/23 та від 05.04.2023 року №111/23, довідці про транспортні витрати від 07.04.2023 №б/н наявні печатки, зроблені за допомогою кольорового копіювання.
3. Також, для підтвердження вартості, щодо транспортних витрат згідно міжнародних правил умови поставки FOB XINGANG надано до митного оформлення рахунки-фактури про транспортно-експедиційні витрати від 05.04.2023 №111.1/23 та від 05.04.2023 №111/23, довідка про транспортні витрати від 07.04.2023 №б/н, акт виконаних послуг від 05.04.2023 №111/23 надана ТОВ "КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИКСЛТД". Втім, до митного оформлення не подано договір на перевезення залізничним видом транспорту з морського міжнародного порта Гданськ між ТОВ "КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИКС ЛТД"(Експедитор згідно договору від 01.08.2021 № K-547/21) та PKP «Cargo Connect Sp.z.o.o.» (Перевізник - згідно зазначеної інформації у накладній УМВС від 08.04.2023 № 291740).
У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ, митниця вимагала надати (за наявності) такі додаткові документи: - копію митної декларації країни відправлення; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); - виписку з бухгалтерської документації.
Листом №216 від 19.04.2023р. позивач, ТОВ «ПК «ДТЗ» надали митниці роз`яснення щодо безпідставності виявлених нею розбіжностей у поданих документах та повідомило митницю, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації
ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
20.04.2023 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UA403070/2023/000065/2, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованого Товару № 1 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Отже, загальна різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митним органом склала 119845,54 гривень.
Розрахунок різниці в митних платежах зазначено в графах 47 «Нарахування платежів», В Подробиці розрахунків зазначеної вище ЕМД.
Позивач, ТОВ «ПК «ДТЗ» вважає, що зазначене вище рішення про коригування митної вартості товару є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цією позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).
Згідно із частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно із частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За змістом частини четвертої статті 53 МК України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною першою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до положень частини другої, третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Приписами частини першої статті 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 54 цього Кодексу митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним углаві 9цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно із частиною другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбаченихчастиною третьою статті 53цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно доглави 4цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до положень частин другої восьмої статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно із положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно із положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Системний аналіз вказаних положень МК України дає підстави дійти висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно із частиною шостою статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 року у справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
У свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно матеріалів справи, оскаржуване рішення прийнято у зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої Декларантом.
Суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
Як вказано вище, згідно з частиною шостою статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
У той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення Декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Слід вказати, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих Декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Встановлено, що у спірному рішенні відповідач вказує, що підставою для здійснення коригування митної вартості товарів в сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (2-ґ - резервного методу) стали висновки митного органу про те, що декларантом заявлено неповні та недостовірні відомості про митну вартість товару, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні і на вимоги митного органу також не подано документів, що підтверджують митну вартість товару.
Щодо тверджень відповідача про ненадання документів, які підтверджують митну вартість товару, суд зазначає таке.
Відповідно до частин 3, 4статті 53 МК України, право митного органу на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно із ч.2ст.53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок з приводу застосування цих положень Митного кодексу України викладено у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі №21-127а15.
Однак, всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Отже, сам факт подання декларантом не всіх додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, у графі 33, відповідач зазначає такі розбіжності, які на їх думку унеможливили митне оформлення задекларованих товарів за основним методом і стали підставою для здійснення коригування.
Так, відповідач вказує, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару, у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару:
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно матеріалів справи, ненадання товариством митниці - якщо рахунок сплачено, - банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару обумовлено такими обставинами.
Згідно п. 6 Специфікації № 2023-1.1 від 03.01.23р., Сторонами узгоджено, що оплата вартості товару здійснюється шляхом 100 відсоткової попередньої оплати.
Також, судом встановлено, що Сторонами було укладено додаткову угоду № 4 від 31.01.2023р., відповідно до якої умови оплати за поставлений товар, передбачені п.6 Специфікації були змінені з попередньої оплати на відстрочення оплати протягом 90 днів від дати фактичної поставки товару.
Відповідно до умов поставки FOB, визначених в Міжнародних торговельних правилах «Інкотермс 2010», поставка вважається завершеною з моменту переходу товару через поручні судна.
Фактична поставка партії продавцем була виконана 13.02.2023 р., що підтверджується відомостями Коносаменту№ ZJSM23020135 від 13.02.23р.
Отже, строк оплати за товар спливав 13.05.2023р., тобто на момент декларування спірної товарної партії 18.04.23р. та винесення спірного Рішення 20.04.23р. не сплинув, оплата здійснена не була, банківські платіжні документи були відсутні у товариства, тому їх надання було не можливим.
Відповідно до п. 4 ст. 53 МКУ, банківські платіжні документи на підтвердження заявленої митної вартості надаються декларантом виключно у випадку, коли рахунок сплачено.
Листами №№ 211, 216 від 19.04.23р., товариство повідомило митницю про зазначені обставини, однак на вказане відповідач належної уваги не звернув.
Копії Додаткової угоди № 4 та платіжного доручення № 1113, долучено до матеріалів справи.
Ненадання товариством митниці за наявності - інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару обумовлене тим, що у самому посиланні відповідачем зазначено та пунктом 5 частини 2 статті 53 МКУ чітко визначено, що такі документи подаються виключно за наявності у декларанта.
У цьому випадку усі зазначені вище наявні у товариства платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару були надані митниці під час митного оформлення спірної товарної партії, інші такі документи у товариства на той момент були відсутні, тому зазначені митницею документи товариством на підтвердження визначеної митної вартості товару не подавались.
Вартість товару на момент митного оформлення товару підтверджувалась іншими наданими товариством митниці документами: специфікацією, рахунком на оплату, прайс-листом, комерційною пропозицією, відомості у яких не містять розбіжностей, чітко кореспондуються між собою та ідентифікуються зі спірними товарними партіями.
Таким чином, використовуючи відомості наданих товариством митниці документів на підтвердження вартості товару, як складової митної вартості задекларованого товару митниця мала можливість перевірити числові показники вартості товару, тому їх вимога є передчасною.
Ненадання митниці якщо здійснювалося страхування, - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування обумовлене тим, що у самому твердженні митницею зазначено та пунктом 8 частини 2 статті 53 МКУ чітко визначено, що такі документи подаються виключно у випадку, якщо страхування здійснювалось.
У цьому випадку умовами поставки не передбачено обов`язкового страхування товару, тому страхування не здійснювалось, тобто зазначені митницею документи відсутні у товариства, внаслідок чого вони не могли бути надані митниці на підтвердження заявленої митної вартості товару, а вимога митниці про їх надання протирічить означеній правовій нормі.
Однак, такі доводи відповідача є передчасними, з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 1.1. Контракту №TD/6 від 01.09.2021р., Продавець продає, а покупець купує «Товар» в асортименті , кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Відповідно до п. 2.1. Контракту, поставка Товару здiйснюсться партiями i
фiксується в Специфiкацiях (Додатках) до цього Контракту. Допускається поставка товару декiлькома партiями за однiєю Специфiкацiєю.
Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що поставки здiйснюються на умовах згiдно правил IHKОTEPMС за редакцiєю 2010 року, якi мають обов`язковий характер для Сторін у рамках цього Контракту. Koнкретні умови поставки партiї товару, реквiзити вантажоодержувача, а також строки поставки зазначаються в Специфiкацiї (Додатку) до цього Контракту, Сторони мають право пiсля пiдписання Специфiкацiї змiнити умови поставки, зазначенi у нiй, шляхом пiдписання додаткової угоди.
Відповідно до п. 5.1. Контракту, оплата Товару, що поставляється згiдно цього Контракту, здiйснюється Покупцем в доларах США шляхом банкiвського переказу на поточний рахунок Продавця на пiдставi Специфiкацiй (Додаткiв), шляхом прямого банкiвського переказу по сисгемi S, W, I. F. Т.
Пунктом 5.2. Контракту передбачено, що умови оплати кожної партiї товару зазначаються у вiдповiдних Специфiкацiях (Додатках) до контракту. За домовленiстю cторін умови оплати, зазначенi у Специфiкацiї можуть бути змiненi шляхом укладання додаткової угоди.
Таким чином умовами Контрактупрямо передбачено, що єдиною підставою для здійснення оплати вартості товару є Специфікація, а не рахунок-фактура (інвойс), а умови оплати, зазначенi у Специфiкацiї можуть бути змiненi шляхом укладання додаткової угоди.
27 січня 2023 року, компанією-Продавцем був виставлений товариству рахунок №TD2023-1A1 на оплату означеної партії товару. Фактична поставка товарної партії компанією-Продавцем була виконана 13.02.2023р., що підтверджується відомостями Коносаменту№ ZJSM23020135 від 13.02.23р.
31 січня 2023 року, тобто до здійснення фактичної поставки товару, Сторони уклали Додаткову угоду №4, відповідно до якої змінили умови оплати за поставлений товар, передбачені п.6 Специфікації з попередньої оплати на відстрочення оплати протягом 90 днів від дати фактичної поставки товару.
З положень статті 651 Цивільного кодексу України вбачається, що сторони за згодою сторін можуть змінити будь-які раніше узгоджені умови укладеного договору. У цьому відбивається принцип свободи договору, адже учасники цивільного обороту є вільними не тільки у вирішенні питань щодо укладення договору, вибору виду договору та визначення його умов. Особи, які досягли домовленості при укладенні договору, можуть також домовитися про зміну його умов або взагалі про дострокове розірвання договору.
Таким чином укладання Сторонами Контракту додаткової угоди № 4 відбулось у відповідності до зазначених вище умов Контракту та зазначеної правової норми.
Те, що дата укладення додаткової угоди №4 (31.01.2023р.) перевищує дату рахунку на оплату (27.01.2023р.) фактично не впливає на числові показники заявленої декларантом товариства митної вартості товару, а тому не дає митниці права на вимогу додаткових документів в даному випадку.
Відповідно до цього, є також передчасними посилання митниці щодо недотримання учасником ЗЕД вимог п.п. 4, 5 п. 2 ст. 53 МКУ.
Відповідно до ч.1 ст. 53 МКУ, у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Як зазначалось вище, п. п. 4 та 5 частини 2 ст. 53 МКУ визначають, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару подаються митниці виключно у випадку, якщо рахунок сплачено, а інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару подаються виключно за їх наявності у декларанта.
У процесі консультацій щодо митного оформлення задекларованого товару, листами №№ 211, 216 від 19.04.23р., товариство повідомило митницю про відсутність у нього банківських платіжних документів, підтверджуючих оплату вартості товару у зв`язку з тим, що строк такої оплати не сплинув та відсутність а інших платіжних та/ або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару у зв`язку з тим, що усі наявні у товариства документи надані митниці.
Вартість товару на момент митного оформлення товару підтверджувалась наданими товариством митниці документами: специфікацією, рахунком на оплату, прайс-листом, комерційною пропозицією, відомості у яких щодо вартості товару не містять розбіжностей, чітко кореспондуються між собою та ідентифікуються зі спірними товарними партіями.
Таким чином, використовуючи відомості наданих товариством митниці документів на підтвердження вартості товару, як складової митної вартості задекларованого товару відповідач можливість перевірити числові показники вартості товару.
Щодо умов та термінів оплати за товар Верховний Суд неодноразово висловлював таку правову позицію: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта» (Постанова від 11.04.18р. по справі №804/4680/16).
Крім того, судами попередніх інстанцій доречно зауважено, що уявлення митного органу щодо проміжку часу для внесення передоплати може не збігатися з домовленостями господарюючих суб`єктів, а питання оплати вирішуються сторонами на вільній основі, з урахуванням власних ризиків та можливостей (Постанова від 20.03.2018 по справі №815/4132/17).
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що не має будь яких підстав вважати, що дати здійснення оплати за товар впливають на ідентифікацію товару і визначення його митної вартості. (Постанова від 19.11.2019 року cправа №804/911/14).
Щодо доводів відповідача про те, що у коносаменті від 13.02.2023 №ZJSM23020135, рахунку-фактурі про транспортно-експедиційні витрати від 05.04.2023 №111.1/23 та від 05.04.2023 №111/23, довідці про транспортні витрати від 07.04.2023 №б/н наявні печатки, зроблені за допомогою кольорового копіювання, що може викликати сумнів в оригінальності зазначених документів. У повідомленні митного органу від 19.04.2023 (відправлено о 11:57:33, отримано декларантом о 12:01:43) наголошено на наявність печаток, зроблених за допомогою кольорового копіювання. Відповіді на це зауваження не отримано.
Судом встановлено, що під час здійснення митного оформлення спірної товарної партії, товариством митниці було надано на підтвердження транспортної складової митної вартості товару в електронному вигляді фотокопії, які було зроблено з паперових оригіналів означених нею документів, тобто вони по своїй суті є кольоровими цифровими копіями паперових документів, відповідно і печатки на них є кольоровою цифровою копією.
Печатки на означених митницею документах не мають відмінностей між собою та від таких же печаток на інших наданих митниці товариством документах: Договорі ТЕО, Заявці на ТЕО.
Відповідач зазначає про те, що виготовлення печаток на даних документах може викликати сумнів в оригінальності документів, тобто посадова особа митниці, яка формулювала це твердження припускає наявність таких сумнівів, а не стверджує про це, тобто твердження митниці ґрунтується на припущенні її посадової особи, яке не підтверджено та відповідно таке припущення не може бути покладено в основу рішення суб`єкту владних повноважень.
Окрім, слід вказати, що на Коносаменті взагалі не має жодної печатки, на ньому містяться лише штампи Перевізника,
Усі вказані документи виготовлялись та надавались товариством компанією Експедитором, а не позивачем.
Визначення внесення змін до документу не відноситься до компетенції посадової особи митного органу.
Таке визначення віднесене виключно до компетенції осіб, що мають спеціальні знання в даній галузі.
Єдиним допустимим доказом внесення змін до документу є висновок експерта, або спеціаліста в даній галузі, тому, зазначаючи про можливе внесення змін до цифрових документів, висновуючись виключно на власному візуальному їх сприйнятті, тому такі доводи відповідача є неналежними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.
Щодо доводів відповідача, що для підтвердження вартості, щодо транспортних витрат згідно міжнародних правил умови поставки FOB XINGANG надано до митного оформлення рахунки-фактури про транспортно-експедиційні витрати від 05.04.2023 №111.1/23 та від 05.04.2023 №111/23, довідка про транспортні витрати від 07.04.2023 №б/н, акт виконаних послуг від 05.04.2023 №111/23 надана ТОВ "КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИКС ЛТД". Втім, до митного оформлення не подано договір на перевезення залізничним видом транспорту з морського міжнародного порта Гданськ між ТОВ "КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИКС ЛТД"(Експедитор згідно договору від 01.08.2021 № K-547/21) та PKP «Cargo Connect Sp.z.o.o.» (Перевізник - згідно зазначеної інформації у накладній УМВС від 08.04.2023 №291740) чи інших підтверджуючих документів, що передбачено п.2.1.3., п.2.3.3 договору транспортного експедирування від 01.08.2021 №K-547/21.
Суд не погоджується із такими доводами відповідача, з огляду на таке.
Відповідно до наданих документів перевезення контейнеру з задекларованим товаром від компанії Продавця до кінцевого пункту призначення здійснювалось на підставі договору транспортного експедирування №К-547/21 від 01.08.2021р., відповідно до умов якого Експедитор - ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТІКС Лтд» надає послуги з організації перевезення вантажу Клієнта - ТОВ «ПК «ДТЗ» за маршрутом, попередньо узгодженим з Клієнтом заявкою.
На виконання своїх обов`язків сторони передбачили, що експедитор може від свого імені укладати цивільно-правові договори перевезення, підряду, зберігання та інші (п.2.1.3),залучати для виконання своїх обов`язків третіх осіб та робити розрахунки з третіми особами у межах договорів, укладених з метою надання послуг передбачених договором експедирування (п.2.3.3). Умовами договору також передбачено, що Експедитор несе перед Замовником відповідальність за дії третіх осіб, залучених до виконання договору, як за свої особисті ( п.4.6) .
Таким чином, умови перевезення спірної товарної партії визначені умовами укладеного з Експедитором договору транспортного експедирування.
У товариства не має договірних відносин з третіми особами, які були долучені до виконання обов`язків Експедитора, а тому надати договір на перевезення залізничним видом транспорту з морського міжнародного порта Гданськ між ТОВ "КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИКС ЛТД" (Експедитор згідно договору від 01.08.2021 № K- 547/21) та PKP «Cargo Connect Sp.z.o.o.» (Перевізник - згідно зазначеної інформації у накладній УМВС від 08.04.2023 №291740) товариство не мало можливості.
Після виконання своїх обов`язків щодо перевезення вантажу, Експедитор виставив рахунки №111/23 та №111.1/23 від 05.04.2023 року на відшкодування витрат з морського перевезення товару ( фрахт) та перевезення вантажу за межами території України, по території України та транспортно-експедиторську винагороду.
Оформлений сторонами акт №111/23 виконання робіт підтверджує відсутність будь-яких зауважень щодо виконання морського перевезення вантажу товариства.
Слід зазначити, що на момент декларування товару та винесення спірного Рішення означені рахунки оплачені товариством не були, оскільки строк оплати (30 днів з моменту вивантаження вантажу в порту призначення відповідно до п.3.1. Договору ТЕО) за ними не сплинув.
Надалі, уже після здійснення митного оформлення товару та винесення митницею спірного Рішення, рахунки були повною мірою оплачені товариством: рахунок №111/23 відповідно до платіжного доручення № 1762 від 19.05.23р.; рахунок №111.1/23 відповідно до платіжної інструкції № 1033088 від 19.05.23р. (копії платіжних доручень долучено до матеріалів справи).
З наведеного вбачається, що надані митниці декларантом для підтвердження транспортної складової митної вартості транспортні та комерційні документи підтверджують числові значення транспортних витрат.
Щодо доводів відповідача про те, що декларантом подано до митного оформлення: зовнішньоекономічний контракт від 01.09.2021 №TD/6, інвойс від 27.01.2023 №TD2023-1A1, пакувальний лист від 27.01.2023 №б/н без відомостей щодо підписанта, яким підтверджується така інформація. Таким чином, наявні ризики декларування недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів та не включення всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Суд не погоджується із такими доводами відповідача, з огляду на те, що у преамбулі Контракту від 01.09.2021 №TD/6 зазначено назви компаній, що в інтересах компаній діють їх керівники, зазначені їх прізвища, ім`я, по-батькові, визначено реквізити Сторін, зазначено установчі документи, на підставі яких вони діють від імені компаній. У пункті 11 Контракту зазначено назви компаній Продавця та Покупця, їх юридичні адреси та банки, банківські реквізити для оплати, тобто зазначені усі необхідні для їх ідентифікації та здійснення оплати відомості.
Договір скріплено підписами керівників та печатками компаній, у яких також містяться відомості про назви та юридичні адреси компаній. У інвойсі від 27.01.2023 №TD2023-1A1, пакувальному листі від 27.01.2023р. містяться відомості про назву та юридичну адресу компанії Продавця, вони також скріплені підписами керівника та печаткою, у якій містяться усі необхідні реквізити.
Відповідачем не обґрунтовано яким чином наявність або відсутність відомостей щодо підписанта документу унеможливлює здійснення нею перевірки саме числових показників заявленої товариством митної вартості задекларованого товару або свідчить про недостовірність документу.
Зазначена розбіжність (на думку митниці), а також вимоги про надання таких документів, як: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; інших платіжних та/або бухгалтерські документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування - не були визначені відповідачем як чинник розбіжностей при визначенні переліку документів, що вимагалися від позивача України (ні в електронному повідомленні № 1 ні в електронному повідомленні №2).
Згідно з частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Встановлено, що позивачем були виконані умови, визначені МК України для забезпечення можливості перевірити та підтвердити заявлену ним митну вартість товару.
Тому твердження відповідача про наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів є передчасними.
Враховуючи наведене, слід дійти до висновку, що оскільки надані товариством митниці на підтвердження заявленої митної вартості спірної товарної партії вищезазначені документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мають ознак підробки, містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, митницею ж наявність сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості не обґрунтована, то вимога митниці про надання зазначених додаткових документів (у тому числі митної декларації країни відправлення) - є протиправною.
Щодо обрання відповідачем методу для визначення митної вартості, слід зазначити про таке.
Так, у гр.33 спірного Рішення №UA403020/2022/000243/2 від 01.11.22р. відповідачем зазначено: «Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 Митного кодексу України. За основу для обрахунку митної вартості товарів взято інформацію щодо раніше визнаної митної вартості товарів: Товар №1 ЕМД від 23.03.2023 №UA403070/2023/000348 на рівні 2,932055 дол. США/кг».
Як вбачається зі змісту оскаржуваного Рішення митниці, в ньому зазначена лише дата раніше оформленої ЕМД, її реєстраційний номер та рівень, до якого скориговано митну вартість. При цьому у Рішенні не зазначено найменування товару, загальну кількість партії раніше оформленого товару, загальну вагу товарної партії, вагу одиниці товару та розрахунок митної вартості, не наведені: торгова марка, технічні характеристики товару, метод за яким скориговано митну вартість, умови поставки товару, що має значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлювалась виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива, тобто митницею зазначене виключно посилання лише на раніше оформлену митну декларацію, і не проведено детальне дослідження цієї митної декларації з доданими до неї документами.
У ході консультацій, до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, митницею представнику підприємства для ознайомлення, з метою можливості проведення аналізу розрахунку, не надавалась інформація, тощо, а також документи щодо товарів, раніше оформлених органами доходів та зборів, хоча у листі-відповіді на електронне повідомлення від митниці декларанту, підприємством заявлялась вимога про їх надання, що було проігноровано митним органом.
Отже, фактично відповідачем було порушено один із принципів здійснення державної митної справи - додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб (пункт 7 частини 1 статті 8 МКУ), який означає обов`язок органу доходів і зборів вжити заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із попередньою оцінкою, даною органом доходів і зборів у справі.
Орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її
відстоювання у конкретній митній процедурі.
Верховний Суд, розглядаючи судові справи щодо оскарження аналогічних рішень митниці висловлює у своїх постановах, наступні правові висновки: «Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.
У цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування». (Постанова від 22.04.2019 № 815/6242/17 ).
Однак спірне Рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його правомірним та вмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Приймаючи Рішення про коригування митної вартості товару, відповідач виходив з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості.
Однак, в порушення вимог ст. 57 Митного кодексу України митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.
Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий правовий висновок здійснений Верховним Судом України в постанові по справі № 21-127а15 від 31.03.2015.
інформаційній системі (далі - ЄАІС).
При цьому, у такій ситуації митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.
Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару
значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів.
І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
Таке тлумачення зазначеної правової норми повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом по справі № 809/453/17 від 03.04.2018 року.
Таким чином, враховуючи наведене, ТОВ "ПК "ДТЗ" під час митного оформлення надало усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого ним товару та протиправність оскаржуваного рішення.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідачем не було доведено належними доказами правомірність свого рішення.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю " Промислова компанія "ДТЗ" до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Промислова компанія "ДТЗ" до Тернопільській митниці про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403070/2023/000065/2 від 20.04.2023 року.
Стягнути з Тернопільської митниці за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" судові витрати з оплати судового збору в сумі 2684,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 01.08.2023 року.

Суддя В.В. Ільков