Справа № 140/5231/23
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/5231/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення помилково виплаченої суддівської винагороди,

ВСТАНОВИВ:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі ТУ ДСА в Донецькій області, позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення зайво виплаченої суддівської винагороди за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року в загальному розмірі 32119,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Указом Президента України від 29.09.2016 №425/2016 «Про призначення та звільнення суддів» відповідно до статті 127 і частини першої статті 128, а також пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України ОСОБА_1 призначено на посаду судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області строком на п`ять років. З вересня 2021 року після спливу строку, на який відповідача було призначено на посаду судді, та припинення здійснення ним правосуддя, Територіальне управління, обраховуючи розмір суддівської винагороди, помилково нарахувало ОСОБА_1 розмір регіонального коефіцієнта, у зв`язку з чим з вересня 2021 року по лютий 2022 року йому виплачено зайву суму регіональною коефіцієнта в розмірі 32119,34 грн. Згідно доповідної записки начальника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА в Донецькій області від 05.08.2022 зазначені помилки при обчисленні розміру суддівської винагороди відповідача були виявлені у серпні 2022 року внаслідок внутрішньої перевірки та сталися на стадії обрахунку розміру суддівської винагороди при введенні даних до програми, яка обчислює заробітну плату. Листом від 09.08.2022 з метою досудового врегулювання питання повернення помилково виплачених коштів було запропоновано відповідачу надати письмову заяву на відрахування з його поточної суддівської винагороди відповідних сум для погашення виниклої внаслідок неправильного обчислення суддівської винагороди заборгованості. Між тим, по закінченню місячного строку з моменту направлення листа від 09.08.2022 відповідач такої заяви не подав і добровільно зайво виплачену суддівську винагороду до бюджету не повернув. Зважаючи на те, що виплата регіонального коефіцієнта відповідачу сталася внаслідок лічильної/рахункової помилки (помилка при введенні даних до програми обчислення заробітної плати) при обрахунку розміру суддівської винагороди, тому вважає, що зайво виплачена сума суддівської винагороди в розмірі 32119,34 грн., яка не мала виплачуватись ОСОБА_1 як судді, який з вересня 2021 року не здійснював правосуддя, підлягає стягненню на користь ТУ ДСА в Донецькій області.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 поновлено ТУ ДСА в Донецькій області пропущений з поважних причин строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що позивач був не лише обізнаний із обставинами, викладеними у позовній заяві, але й мав у своєму розпорядженні матеріали особової справи, копію відповідного наказу, і безпосередньо йому як органу, що здійснює організаційне забезпечення діяльності та функцій розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих загальних судів Донецької області ніщо не заважало та не перешкоджало провести належну перевірку та здійснити належний контроль по виплаті зайвих коштів, а у разі невідповідності таких виплат нормам законодавства забезпечити уникнення помилок; навпаки, такі виплати були систематичні, що свідчить про законність таких виплат. Також зазначає, що позивачем не доведено жодним належним та допустимим доказом, що виплата йому доплати є наслідком його протиправних дій, пов`язаних з помилковим застосуванням закону та інших нормативно-правових актів, неналежним виконанням обов`язків тощо. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Указом Президента України від 29.09.2016 №425/2016 «Про призначення та звільнення суддів» відповідно до статті 127 і частини першої статті 128, а також пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України ОСОБА_1 призначено на посаду судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області строком на п`ять років (а.с. 8-11).

Не є спірною та обставина, що протягом строку, на який призначено ОСОБА_1 на посаду судді, суддівська винагорода виплачувалась у повному обсязі, в тому числі із урахуванням положень частини четвертої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо застосування регіонального коефіцієнта (місто Маріуполь, в якому розташований Іллічівський районний суд міста Маріуполя, має кількість населення, що перевищує сто тисяч осіб).

Відповідно до службової (доповідної) записки начальника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_2 від 05.08.2022, адресованої начальнику ТУ ДСА в Донецькій області, виявлено, що у вересні 2021 року в шести суддів місцевих загальних судів міста Маріуполя Донецької області (в тому числі відповідача) закінчилися повноваження у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку, на яких їх було призначено, тому з цієї дати суддівська винагорода має обчислюватися без урахування регіонального коефіцієнта до базового розміру посадового окладу, який становить розмір «1,1». Однак, дані про необхідність нарахування регіонального коефіцієнта зазначеній вище категорії суддів помилково щомісяця вводились до програми, за допомогою якої обчислюється розмір заробітної плати, після припинення існування підстав для його нарахування. Введення помилкових даних до програми обрахунку заробітної плати призвело до безпідставного збільшення остаточного розміру суддівської винагороди з вересня 2021 року по лютий 2022 року (а.с. 18).

З розрахунку зайво виплаченої суми судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 від 12.04.2023 №489/23 слідує, що зайво виплачена відповідачу сума регіонального коефіцієнта за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року становить 32119,34 грн. (нараховано 39899,78 грн., виплачено - 32119,34 грн.) (а.с .42). Факт виплати відповідачу вказаних коштів також підтверджується копіями розрахункових листів за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року, які наявні в матеріалах справи (а.с. 12-14).

Листом від 09.08.2022 № 03-931/22 ТУ ДСА в Донецькій області запропонувало ОСОБА_1 надати письмову заяву на відрахування з поточної суддівської винагороди зайво виплачені кошти у розмірі 32119,34 грн. (за 2021 рік 18828,58 грн, за 2022 рік 13290,76 грн.) (а.с. 16-17).

По закінченню місячного строку з моменту направлення листа від 09.08.2022 відповідач такої заяви не надав, добровільно зайво виплачену суддівську винагороду до бюджету не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 Закону № 1402-VIII визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої-третьої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Як передбачено частиною четвертою статті 135 Закону № 1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Зі змісту приписів статті 135 Закону № 1402-VIII випливає, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат. При цьому, посадовий оклад судді складається з базового розміру посадового окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту. Отже, передбачений частиною четвертою статті 135 Закону №1402-VIII регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді.

У той же час, застосування до базового розміру посадового окладу судді регіонального коефіцієнту можлива у разі, якщо такий суддя здійснює правосуддя.

Зважаючи на те, що Закон № 1402-VIII не містить норм, якими врегульовані правовідносини з приводу повернення суддею надмірно отриманої суддівської винагороди, тому суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України), як норми загального права.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

За приписами статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів одночасно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Як встановлено в ході розгляду даної справи, у період 29.09.2021 по лютий 2022 року (включно) суддя Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 не здійснював правосуддя (з 29.09.2021 закінчився строк, на який відповідача було призначено на посаду судді).

Однак, внаслідок помилкового внесення посадовими особами ТУ ДСА в Донецькій області даних до програми, за допомогою якої обчислюється розмір заробітної плати (так зазначено у службовій (доповідній) записці від 05.08.2022), при виплаті суддівської винагороди судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 за період з 29.09.2021 по лютий 2022 року було помилково виплачено регіональний коефіцієнт до базового розміру посадового окладу судді у загальному розмірі 32119,34 грн.

Суд зазначає, що позивачем в силу вимог статті 77 КАС України не вказано будь-яких обґрунтувань щодо недобросовісності дій саме з боку набувача відповідача ОСОБА_1 та в чому вона полягає, та судом в ході розгляду даної справи такої обставини не встановлено.

З огляду на вищевикладене та враховуючи відсутність з боку відповідача недобросовісності в отриманні спірної суми зайво виплаченої суддівської винагороди за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року, тому такі кошти не підлягають поверненню в силу вимог статті 1215 ЦК України. Відтак позов не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (84112, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Добровольського, 2, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя О. О. Андрусенко