Справа № 120/5728/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 серпня 2023 р. Справа № 120/5728/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 18.04.2023 постановою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області №358560 на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн. за порушення передбачене абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Водночас позивач не погоджується із зазначеною постановою та вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню оскільки у спірних правовідносинах він не є перевізником, а лише власником транспортного засобу, який в свою чергу використовується іншим суб`єктом господарювання (перевізником), а саме ТОВ "ТТ і КО".

Ухвалою суду від 08.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначив, що під час рейдової перевірки 03.04.2023 транспортного засобу 09202 Богдан державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Привокзальна, 1, 135м. Вінниця, було встановлено відсутність необхідних документів (в даному випадку - відсутність схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567, що знайшло своє відображення в акті від 03.04.2023 № 356006.

Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Також, відповідач вказав, що перевіряючими зафіксовані пояснення водія транспортного засобу ОСОБА_2 на відео з нагрудної камери, в якому водій не надає документів зазначених в акті. Більше того, в акті проставлено особистий підпис водія та зазначено, що з актом проведення перевірки ознайомлений. Жодних заперечень, що визначення особи перевізника або про те, що даний ТЗ переданий у користування іншій особі не зазначалось.

Щодо наданого до позовної заяви договору оренди представник відповідача зауважив, що такий під час перевірки водієм не надавався. При цьому, сама по собі наявність договору лише засвідчує намір сторін, що його уклали, щодо надання транспортних послуг по перевезенню вантажів. Доказів того, що такий договір був дійсно спрямований на реальне настання правових наслідків , що обумовлений ним, позивач не надав.

Таким чином, на переконання представника відповідача, спірна постанова є правомірною, такою, що винесена у відповідності до чинного законодавства та у спосіб встановлений законом, а отже скасуванню не підлягає.

26.05.2023 позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що транспортний засіб. перевірку якого було проведено відповідачем, перебував на кінцевій зупинці маршруту, пасажирів у салоні маршруту не було, їх посадка чи висадка не здійснювалась. Таким чином, твердження сторони позивача щодо здійснення перевезення зазначеним транспортним засобом за відсутності документів (в даному випадку - відсутність схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567 є власним припущенням перевіряючих, адже фактичного перевезення не було зафіксовано.

05.06.2023 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що позивач пропустив строк на подання відповіді на відзив та не навів поважних причин його пропуску.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні фактичні обставини.

03.04.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, шляхом проведення заходів державного контролю, а саме рейдової перевірки здійснили перевірку по вул. Привокзальна, 1, 135м. Вінниця транспортного засобу 09202 Богдан державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №356006 від 03.04.2023, в якому зафіксовано, що на момент проведення перевірки у водія відсутні документи, визначені положеннями Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567, а саме перевезення пасажирів за маршрутом №135 м. Вінниця - с. Малі Крушлинці транспортним засобом Богдан державний номерний знак НОМЕР_1 , який не вписаний до Єдиного державного реєстру, як засіб провадження господарської діяльності. Також вказано, що у водія на момент перевірки документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду.

На підставі зазначених в Акті №356006 від 03.04.2023 порушень, відповідачем 18.04.2023 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №358560, якою вирішено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 гривень.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів із цим позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення (п.п.2, 19, 29 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 вказаного Положення).

Відповідно до ст. 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 14 статті 6 Закону №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з п.14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п.20 Порядку №1567).

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1567, у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

В силу вимог статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до ст.39 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 40 Закону №2344-III, водій автобуса зобов`язаний мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Отже, вимогами ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачений обов`язок водія, у разі здійснення регулярних пасажирських перевезень, мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III.

Щодо доводів позивача про те, що ФОП ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", то суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з частиною 1 статті 29 Закону № 2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

В підтвердження того, що позивач в спірних правовідносинах не є перевізником, останній поклакається на те, що між ним та ТОВ "ТТ і КО" 01.12.2022 був укладений договір оренди транспортного засобу №1. За вказаним договором автобус марки "Богдан", номерний знак НОМЕР_2 був переданий строком на 1 рік в строкове платне користування ТОВ "ТТ і КО".

Проте, на переконання суду, такий доказ не може бути визнаний належним в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже укладання вищезазначеного договору лише засвідчує намір позивача передати в оренду відповідний транспортний засіб, однак не свідчить про реалізацію таких намірів.

Ще більших підсилюють відповідні висновки суду матеріали відеофіксації з нагрудної камери перевіряючого, на яких водій перевіряємого транспортного засобу повідомив, що перевізником виступає саме ФОП ОСОБА_3 , а також фотокопія стенду, розміщеного в кабіні перевіряємого транспортного засобу, на якому містяться контактні дані перевізника ФОП ОСОБА_1 та страхової компанії (а.с. 41).

Водночас в підтвердження того, що ФОП ОСОБА_1 в даному випадку є перевізником в розумінні Закону № 2344-ІІІ представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено копію тимчасового реєстраційного талону серії ХХР №040760.

Визначаючись із тим, чи можливо на підставі таких доказів встановити особу-перевізника, суд враховує наступне.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379 затверджено Інструкцію про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, яку 27 січня 2011 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 123/18861 (далі - Інструкція № 379).

Розділом 6 цієї Інструкції визначено порядок видачі тимчасових реєстраційних талонів на транспортні засоби.

Відповідно до пункту 6.3 розділу 6 Інструкції № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 804/8740/16 зазначив, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, але його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом № 2344-ІІІ.

Таким чином, у разі перебування транспортного засобу у користуванні інших осіб, обов`язковим для автомобільного перевізника документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

В даному випадку, як вже зазначалось вище, згідно з наданої відповідачем копії тимчасового реєстраційного талону серії ХХР №040760 користувачем транспортного засобу "Богдан" НОМЕР_3 (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ФОП ОСОБА_1 .

Відтак з огляду на подані відповідачем докази слід дійти висновку, що ФОП ОСОБА_1 з метою користування (розпорядження) транспортним засобом "Богдан" А09202 (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_2 , пройшов процедуру отримання тимчасового реєстраційного талону, яка визначена Інструкцією № 379, та, поза розумним сумнівом, набув право користування (розпорядження) таким транспортним засобом.

А відтак саме ФОП ОСОБА_1 в даному випадку є автомобільним перевізником, адже пройшов визначену процедуру набуття права користування (розпорядження) транспортним засобом "Богдан" А09202 (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримавши тимчасовий реєстраційний талон на цей транспортний засіб.

За таких обставин слід визнати безпідставними посилання позивача на те, що в даному випадку ФОП ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, адже докази, на які посилається позивач спростовуються наданими відповідачем документами.

Щодо тверджень позивача на помилковість висновків акту №356006 про те, що на момент проведення перевірки у водія відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, суд зазначає наступне.

Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 №278 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 за № 408/17703 (далі - Порядок №278) встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

Згідно із п. 1.3 Порядку №278 якого автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України (п. 1.4 Порядку №278).

Відповідно до п. 2.1 Порядку №278, паспорт маршруту, окрім іншого, включає:

- схему маршруту;

- копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;

- таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень).

Як слідує із матеріалів справи, за наслідком проведеної 03.04.2023 перевірки належного позивачу на праві користування транспортного засобу, посадовими особами було встановлено відсутність у водія на момент проведення перевірки схеми маршруту, розкладу руху та таблиці вартості проїзду. Відповідні обставин зафіксовано в Акті №356006 та слугували підставою для прийняття постанови №358560 від 18.04.2023.

Разом із тим, на підтвердження протиправності оскаржуваної у даній справі постанови, позивачем до відповіді на відзив долучено відповідні схеми маршруту, розклад руху та таблицю вартості проїзду.

Втім, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що факт відсутності у водіїв відповідних документів на момент перевірки підтверджується актом перевірки №356006 та матеріалами відеофіксації з нагрудної камери перевіряючого.

Ознайомившись із матеріалами відеофіксації, долученими до відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що під час проведення перевірки 03.04.2023 водієм транспортного засобу було пред`явлено паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень приміського маршруту загального користування, який працює в звичайному режимі. Назва маршруту №135 м. Вінниця (центральний автовокзал) - с. Малі Крушлинці).

Факт пред`явлення водієм відповідного паспорту маршруту, окрім відеоматеріалів, також підтверджується фотокопіями титульного аркушу цього паспорту, які були здійснені посадовими особами відповідача та долучені до відзиву на позовну заяву.

В той же час, як слідує із відзиву на позовну заяву та підтверджується наданими відповідачем матеріалами відеофіксації, відповідний паспорт маршруту не був врахований перевіряючими оскільки розроблений іншим перевізником - ТОВ "ТТ і КО".

При цьому, доказів наявності між позивачем та ТОВ "ТТ і КО" договірних відносин щодо співпраці для забезпечення перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування на маршруті №135 суду не надано та не повідомлено про існування таких обставин.

Більш того, про відсутність даних обставин свідчить те, що основним доводом позивача в позовній заяві щодо протиправності оскаржуваної постанови було те, що ФОП ОСОБА_1 не є перевізником за маршрутом №135. Проте, такі посилання позивача були оцінені судом критично та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Поряд із цим, на виконання вимог ухвали суду від 10.07.2023 позивачем надано Паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень приміського маршруту загального користування, який працює в звичайному режимі №135. Назва маршруту - м. Вінниця (центральний автовокзал) - с. Малі Крушлинці). Невід`ємними частинами вказаного паспорту маршруту є долучені стороною позивача до відповіді на відзив схеми маршруту, розклад руху та таблицю вартості проїзду. Разом з тим, з титульної сторінки Паспорту маршруту вбачається, що такий дійсно затверджений ТОВ "ТТ і КО".

Отже, факт відсутності у водія відповідних документів на момент перевірки підтверджується матеріалами відеофіксації з нагрудних камер перевіряючих, а також наявним в матеріалах справи Паспортом маршруту №135.

Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Таким чином, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративного-господарського штрафу від 18.04.2023 № 358560 прийнята в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши надані ними докази в сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відсутні підстави для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна