Справа № 140/19917/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/19917/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Смокович В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області звернулося до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанов від 02.05.2023 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 26800,00 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 236,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/6057/22 від 20.10.2023 визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення Волинському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення без виконання; зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення.

Позивач вказує, що прийняття до виконання виконавчого документу (наказу господарського суду) без його фактичного пред`явлення до виконання до органу Казначейства є неможливим.

Заява Волинського обласного центру зайнятості від 05.05.2023 № 1337/10 про виконання наказу надійшла на адресу Головного управління Казначейства 08.05.2023, наказ прийнятий до виконання.

Постанови державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 71694424 надійшли на адресу Головного управління казначейства 18.05.2023.

Головне управління казначейства прийняло наказ до виконання 08.05.2023, чим забезпечило добровільне виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 у справі № 140/6057/22 про зобов`язання прийняти Наказ до виконання раніше, ніж позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження.

Волинський обласний центр зайнятості звернувся до органу державної виконавчої служби раніше, ніж до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, чим фактично позбавив останнього законного права виконати рішення добровільно до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконати рішення без подання стягувачем заяви про виконання наказу було неможливим. Крім того, без подання наказу на виконання було б неможливим і виконання виконавчого листа від 24.04.2023 № 4809/2023 по справі 140/6057/22 в рамках відкритого виконавчого провадження.

Позивач вказує, що ним здійснено фактичне виконання рішення без участі третіх осіб, в тому числі органу державної виконавчої служби. Зокрема, надіслано боржнику (Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області) листи про необхідність вжиття заходів щодо погашення заборгованості за рішенням суду, надіслано лист до Господарського суду Волинської області про наявність обставин, які унеможливлюють виконання рішення суду, подало заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

З огляду на наведені обставини, уважає постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.05.2023 про стягнення з боржника - Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області виконавчого збору в сумі 26800,00 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 236,76 грн. незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

У відзиві на позовну заяву від 27.07.2023 представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заявлених позовних вимог не визнала та зазначила, що Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 визначено підстави стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. У даному випадку, відповідачем рішення суду не було виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження, а відтак у державного виконавця були підстави, визначені статтями 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження» для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Враховуючи вказане, просить в задоволенні позовних вимог відмовити (арк. спр. 47 - 50).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, судовий розгляд визначено проводити за правилами глави 11 розділу 2 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ КАС України в судовому засіданні (арк. спр. 40).

Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлений позов з підстав вказаних у позовній заяві. Наголошувала, що рішення суду виконано в добровільному порядку, а, відтак, постанови підлягають скасуванню як незаконно винесені оскільки 08 травня 2023 року вони прийняли Наказ Господарського суду Волинської області від 14.02.2022 №903/946/21-1 до виконання, тобто рішення суду виконали самостійно. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову та просила відмовити у його задоволенні мотивуючи, що рішення суду в добровільному порядку виконано не було оскільки останнє набрало законної сили ще 03.03.2023 і за заявою стягувача на підставі виконавчого листа від 24.04.2023 №4809/2023 виданого Волинським окружним адміністративним судом 02 травня 2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 2680 грн. і постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 236,76 грн., тоді як позивачем тільки 08.05.2023 прийнято Наказ Господарського суду Волинської області від 14.02.2022 №903/946/21-1 до виконання. Тобто дії, які вчинив державний виконавець виконані в межах, на підставі та у спосіб, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

Після оголошення перерви у судовому засіданні до 16:00 год. 01.08.2023 учасники справи у судове засідання не прибули.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, статтею 287 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Тому розгляд справи проведено за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Суд, перевіривши доводи учасників справи у заявах по суті справи, заслухавши їх усні пояснення, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Наказом Господарського суду Волинської області по справі № 903/946/21-1 від 14.02.2022 стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь Волинського обласного центру зайнятості 10519,45 грн. виплаченої допомоги по безробіттю та 2270,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору (арк. спр. 58).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/6057/22 від 20.10.2022 визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення Волинському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення без виконання; зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення (арк. спр. 71 - 77).

На виконання вказаного рішення суду 24.04.2023 видано виконавчий лист № 4809/2023 (арк. спр. 57).

За заявою стягувача (арк. спр. 56), постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.05.2023 відкрито виконавче провадження № 71694424 по примусовому виконанню рішення суду у справі №140/6057/22, де пунктом 3 даної постанови з боржника стягнуто виконавчий збір в розмірі 26800 грн (арк. спр. 60).

В цей же день по виконавчому провадженню 71694424 старшим державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 28000 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 236,76 грн. (арк. спр. 62, 64).

Постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області отримало 18.05.2023, про що свідчать відмітки на відповідних супровідних листах з вхідними номерами (арк. спр. 21, 23, 25).

Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області листом № 04-17-06/3238 від 31.05.2023 проінформовано відповідача по даній справі про те, що ним прийнято наказ господарського суду до виконання 08.05.2023, чим забезпечено добровільне виконання рішення до отримання відомостей про відкриття виконавчого провадження (арк. спр. 68 - 69).

На даний час виконавче провадження № 71694424 є незавершеним.

Позивач, не погоджуючись з постановами старшого державного виконавця від 02.05.2023 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт перший частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Пунктом першим частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із частиною третьою статті 27 даного Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною п`ятою статті 27 вказаного Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як встановлено частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

За приписами частин п`ятої, дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Тобто, виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом № 1404-VІІІ, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження, після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.

Детальний порядок стягнення виконавчого збору виконавцем визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5).

Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону №1404-УІІІ, суд зазначає, що ним визначений можливий порядок вирішення питання стягнення виконавчого збору державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов. Таке питання вирішується відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У іншому випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто, таке питання вирішується в порядку, встановленому частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ, яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження.

Положення статті 27 Закону №1404-VIII дають підстави для висновку, що виконавчий збір стягується у всіх випадках, крім тих, які визначені у частинах п`ятій та дев`ятій названої статті, вже при відкритті виконавчого провадження та при цьому сам факт відкриття виконавчого провадження є тією подією, з якої розпочинається примусове виконання виконавчого документа.

Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем на виконання вищевказаних норм, 02.05.2023 у виконавчому провадженні № 71694424 винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2680 грн. та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 236,76 грн.

У даному випадку, виконавчий лист № 4809/2023 у цій справі не підпадає під перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Як на підставу скасування спірних постанов, позивач посилається на те, що ним вжито заходів щодо добровільного виконання рішення суду до отримання відомостей про відкриття виконавчого провадження та звернення стягувача до органу державної виконавчої служби раніше, ніж до Головного управління Казначейства, чим фактично позбавив останнього законного права виконати рішення добровільно до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однак, суд вказані твердження до уваги не приймає, оскільки стягувач за виконавчим листом вправі пред`явити виконавчий лист до виконання до відповідного органу виконавчої служби незалежно від того, чи звертався він до боржника з приводу виконання рішення суду чи ні.

Зокрема письмові докази, що позивач звертався до стягувача про надіслання на його адресу Наказу Господарського суду Волинської області після набрання рішення Волинського окружного адміністративного суду, а саме з 03.03.2023 в матеріалах справи відсутні.

Проте, як вбачається із наявних матеріалів справи, виконавче провадження відкрито 02.05.2023, на даний час воно є незавершеним, а лист про виконання судового рішення направлено виконавцю 09.05.2023 і фактично було виконано 08.05.2023, тобто після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та оскаржуваних постанов (арк. спр. 67).

Суд звертає увагу, що Закон № 1404-VIII чітко регламентує, що виконавчий збір не стягується тоді, коли рішення було виконане до відкриття провадження, що в даному випадку не підтверджено, та не пов`язує його стягнення до того, чи рішення виконано добровільно або примусово, чи були відповідні об`єктивні підстави для його невиконання.

Частинами першою, другою статті 42 Закону визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Абзацом 6 регламентовано порядок винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Із матеріалів виконавчого провадження № 71694424 вбачається, що при відкритті провадження державним виконавцем вирішувалось питання про стягнення витрат виконавчого провадження.

Тобто, державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження у відповідності до вказаних норм правомірно було винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

При цьому позивачем, ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено того, що саме було порушено виконавцем при винесенні постанови від 02.05.2022 про стягнення витрат виконавчого провадження.

Окремо слід зазначити, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази накладення штрафу на позивача так як рішення суду було виконано позивачем до отримання останнім постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме 18.05.2023, що сторонами не заперечується.

Проаналізувавши вищенаведене суд вважає, що оскаржувані постанови винесені із дотриманням вимог статей 18, 26, 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 8 розділу III, 2 розділу VI Інструкції № 512/5 та є правомірними.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази, які спростовують твердження позивача, та навів обґрунтовані мотиви прийняття оскаржуваних постанов у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 77, 139, 243-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України № №1404-VIII від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43021, Волинська область, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а, ідентифікаційний код юридичної особи 38009371) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43016, Волинська область, м. Луцьк, вул. Володимирська, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 43316386) про скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В.І. Смокович