Справа № 160/20892/22
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/20892/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року (суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення позивачеві нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою в розмірі 284860,08 грн. за період з 06.10.2021 по 30.09.2022 на користь позивача; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення позивачеві нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 06.10.2021 по 30.09.2022; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення 06.10.2021 по 30.09.2022 в розмірі 70152 грн. 12 коп. однією сумою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.10.2020 по 15.03.2021. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою в розмірі 56474,00 грн. за період з 15.10.2020 по 15.03.2021 на користь ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми КЗпПУ, невірно обрахував 6-місячний період стягнення та суму середнього заробітку.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в її задоволенні.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , з якої 06 жовтня 2021 року звільнений, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2021 № 196.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 у справі № 160/25672/21, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.09.2022, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не перерахунку ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату всіх проведених виплат (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні) грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 06.10.2021 ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено нарахування відповідних виплат в сумі 185936,82 грн., які були зараховані на картковий рахунок ОСОБА_1 . 30.09.2022.

ОСОБА_1 04.10.2022 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з заявою щодо надання розрахунку виплат, а також просив здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки їх виплат, а також провести нарахування та виплату компенсації втрати часини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 по 06.10.2021.

Листом від 26.12.2022 за № 2108 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати доходів.

ОСОБА_1 , вважаючи такі дії ВЧ НОМЕР_1 протиправними, 28.12.2022 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (подання позову 28.12.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що роботодавець несе обов`язок перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні. Такий обов`язок припиняється проведенням фактичного розрахунку та саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Водночас, чинна редакція статті 117 КЗпПУ свідчить, що відповідний обов`язок виникає у роботодавця в разі відсутності спору про розміри належних звільненому працівникові сум.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в справі № 160/25672/21 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про перерахунок грошового забезпечення в грудні 2021 року, тобто після звільнення, яке відбулося 06.10.2021, відтак на момент звільнення у Військової частини НОМЕР_1 був відсутній обов`язок по виплаті присуджених сум.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням приписів статті 117 КЗпПУ в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, суд апеляційної інстанції зазначає, що відшкодування, передбачене цією статтею, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що остаточний розрахунок мав бути проведений з ОСОБА_1 06.10.2021 в день звільнення.

Натомість належні до виплати суми у загальному розмірі 185936,82 грн. були виплачені 30.09.2022.

Разом з цим суд апеляційної інстанції враховує, що обов`язок по нарахуванню та виплаті відповідної суми виник у відповідача з моменту набрання законної сили рішення в адміністративній справі № 160/25672/21 16.09.2022.

Відтак, враховуючи приписи статті 117 КЗпПУ в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, а також ту обставину, що предметом спору в справі № 160/25672/21 був не тільки розмір належних до виплат сум, а також і право на їх нарахування та виплату, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач має право на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з моменту набрання законної сили рішення в справі № 160/25672/21.

Судом встановлено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі № 160/25672/21 набрало законної сили 16.09.2022, а тому першим днем затримки є 17.09.2022.

Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 30.09.2022, а тому останнім днем є 29.09.2022.

Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що період затримки розрахунку при звільненні з 17.09.2022 по 29.09.2022 складає 13 днів.

Суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку № 100).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 № 1044 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 у серпні та вересні 2021 року склав 11594,00 грн., що в сумі складає 23188,00 грн.

Таким чином, розмір одноденного заробітку складає 527 грн. 00 коп. (23188,00 грн./44 робочих дня).

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 6851 грн. 00 коп. (527,00 грн. х 13 днів затримки).

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 06.10.2021 по 30.09.2022, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 названого Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Під час розгляду даної справи встановлено, що перерахунок та виплата всіх проведених виплат (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні) грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 06.10.2021 було здійснено відповідачем 30.09.2022 відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 у справі № 160/25672/21, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.09.2022, тобто протягом 14 календарних днів, тоді як Закон № 2050-III встановлює право на компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку затримки їх виплати на один і більше календарних місяців після їх нарахування.

Відтак, правові підстави для стягнення компенсації втрати частини доходів відсутні.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки останнє ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року в адміністративній справі № 160/20892/22 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 6851 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з 31 липня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 31 липня 2023 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров