Справа № 440/9392/22
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

01 серпня 2023 року

м. Київ

справа №440/9392/22

провадження № К/990/25571/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №440/9392/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Начальника Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області Тараторіна Володимира Никандровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У 2022 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), Начальника Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області Тараторіна Володимира Никандровича, у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача як державного органу, який у незаконний спосіб провів обмежене нарахування і виплату позивачці допомоги до 5 травня за 2022 рік, як ветерану війни та особі з інвалідністю І групи внаслідок війни, через порушення законних інтересів позивачки, що гарантовані частиною п`ятою статті 17 Конституції України та статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з виплатою до 30.09.2022 разової грошової допомоги до 05 травня розміром, який не відповідає Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-ХIV від 25.12.1998, через порушення Рішення КСУ від 22.05.2008 №10-рп/2008, юридичних висновків та Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, частини другої статті 19, статті 151-2 Конституції України з одночасним ігноруванням правових висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 (Справа №440/2722/20, у пунктах 29-47) та порушенням, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права позивачки мирно володіти своїм майном, (висновок п. 66 у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, справа №440/2722/20, що призвело до завдання матеріальної шкоди, з урахуванням попередньо визначеної суми допомоги, розміром - чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень (19340 - 4421) = 14919 гривень;

- стягнути на відшкодування завданої матеріальної шкоди з відповідача на користь позивачки грошові кошти у вигляді недоплаченої до 30.09.2022 щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік на загальну суму 14 919 грн, що пов`язано з діями, які базуються на скасованих нормах права, що визнані неконституційними, з урахуванням пояснень, наданих у позовній заяві (щодо завдання відповідачем матеріальної шкоди) згідно, наданого у позові розрахунку неповної виплати допомоги за 2022 рік на підставі статей 56, частини третьої статті 152 Конституції України;

- визнати персональну, адміністративну з ознаками кримінальної відповідальність в умисних діях за неналежну організацію та контроль начальником відповідача Тараторіним Володимиром Никандровичем проведення у державному органі у незаконний спосіб, ігноруючи чинний Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХIV від 25.12.1998, через спробу введення в оману позивачку шляхом обмеження у наданні достовірної інформації, яка є у чинній нормі частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 23.10.1993, з урахуванням юридичних висновків та Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, а також правових висновків з цього спору, у пунктах 29-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, справа №440/2722/20 (Пз/9901/14/20) щодо чинного законодавства щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, що призвело до протизаконного виконання функцій держави відповідачем, а тому і її дискредитації, як правової, порушуючи присягу державного службовця, визначену статтею 36 Закону України «Про державну службу» з метою виведення з власності позивачки у незаконний спосіб значної частини державної допомоги до 05 травня за 2022 рік, що не відповідає гарантіям держави, встановленим частиною п`ятою статті 17 Конституції України та призвело до завдання як матеріальної шкоди розміром - чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень, так і моральної шкоди (з урахуванням пояснень наданих у позовній заяві (щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди), що викликало у позивачки неминуче почуття обурення та розпачу, через дискредитацію держави Україна, як правової та сприяло і сприяє підриву довіри до держави;

- стягнути на користь позивачки грошові кошти з начальника відповідача, як посадової особи Тараторіна Володимира Никандровича , яка уповноважена на належне виконання функцій держави у територіальному органі пенсійного фонду, на відшкодування моральної шкоди розміром - 19 340 грн, завданої внаслідок умисного порушення прав позивачки, встановленого частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 23.10.1993 у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-ХIV від 25.12.1998, через зловживанням службовим становищем з метою умисного порушення права позивачки встановленого законом, шляхом введення в оману позивачки через обмеження у наданні достовірної інформації щодо чинної норми частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 23.10.1993 з посиланням на інформацію, встановлену частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 23.10.1993 у редакції Закону №107-VI від 28.12.2007, яка визнана неконституційною та не відповідає юридичним висновкам та Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 27.02.2020 №3-р/2020, частини другої статті 19 Конституції України та встановленому факту та висновкам відповідно до пунктів 27, 29-47 постанови від 13.01.2021 Великої палати Верховного Суду у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20), що з урахуванням наданих пояснень у позовній заяві, викликало у позивачки почуття обурення і розпачу, через дискредитацію держави України, як правової та сприяло підриву довіри до держави;

- постановити окрему ухвалу відповідно до частин першої, четвертої, дев`ятої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і направити відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення з 27.02.2020 причин та умов, що сприяють начальнику відповідача Тараторіну Володимиру Никандровичу , який особисто відповідає за роботу державного органу в Полтавській області, умисному порушенню чинної частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 23.10.1993 у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-ХIV від 25.12.1998 відповідно до якої позивач, як ветеран війни що належить до осіб з інвалідністю І групи внаслідок війни, має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням вимог статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», що свідчить про умисне надмірне тривале зловживання керівником, вказаного вище державного органу, службовим становищем з метою порушення прав на частину власності позивачки, що містить ознаки кримінального правопорушення та злочину проти правосуддя за частиною четвертої статті 382 Кримінального кодексу України (частини четвертої Умисне невиконання службовою особою рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України), через умисне та тривале недодержання юридичних висновків та самих Рішень Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 та від 27.02.2020 №3-р/2020 під час прийняття рішень щодо донарахування та виплати грошової допомоги до 05 травня позивачки у повному обсязі, починаючи з 30.09.2022 і до теперішнього часу;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду відповідно до вимог статті 382 КАС України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2023, позов задоволено частково, внаслідок чого:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачці недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у цій справі рішеннями, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог у позові за пунктами 5-8 та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, не передаючи справу на новий розгляд.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 КАС України й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо обмеження можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Спір у цій справі виник через дії компетентного органу щодо відмови нарахувати та виплатити позивачці щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. І тому з огляду на те, що предметом спору є дії суб`єкта владних повноважень щодо нездійснення виплати щорічної разової грошової допомоги, ця справа є справою незначної складності згідно до вимог пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Проте, скаржниця не обґрунтувала у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Колегія суддів також не встановила випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

До того ж суд касаційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 13.06.2023 у справі №560/8064/22 вже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а позиція судів першої та апеляційної інстанцій, сформульована в оскаржених судових рішеннях, узгоджується з відповідним правовим висновком Верховного Суду. Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.

Згідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що касаційна скарга позивачки подана на судові рішення, які за законом не належить оскаржувати у касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.

Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №440/9392/22.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя С.М. Чиркін