Справа № 140/2907/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2907/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Пенсійного фонду України (далі ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 по справі № 140/6216/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) здійснити із 11.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

На виконання вказаного рішення суду, яке набрало чинності 14.08.2021, ГУ ПФУ у Волинській області в добровільному порядку з 11.12.2020 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Рішення виконано лише до дати набрання ним законної сили (до 14.08.2021), оскільки згідно пояснень пенсійного органу, рішення суду, у яких відсутня кінцева дата, виконується до дати набрання рішення суду законної сили.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо невиконання рішення суду, позивач звернувся із скаргою до ПФУ, в якій просив зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області надалі здійснювати нарахування та виплату доплати до пенсії згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 по справі №140/6216/21, проте скаргу залишено без задоволення.

Позивач зазначає, що ПФУ не надано оцінки діям ГУ ПФУ у Волинській області щодо правильності виконання рішення суду, не враховано, що змістом спірних правовідносин є право позивача на отримання соціальних виплат, що мають регулярний та постійний характер, а тому законодавчо не обмежені в якомусь часовому періоді.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення ПФУ від 30.01.2023 № 2999-125/К-03/8-2800/23 про залишення без задоволення скарги та зобов`язати відповідача скаргу від 23.12.2022 задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 13).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 23.03.2023 № 2800-0603-7/15314 (а. с. 15-17) представник відповідача Петрученя І.В. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що звернення позивача розглянуто в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР), за результатами якого надана письмова відповідь листом від 30.01.2023 №2999-125/К-03/8-2800/23. Вимоги, заявлені до ПФУ, фактично зводяться до того, що позивач просить надати їй відповідь конкретного змісту, незважаючи на належний розгляд її звернення та надання відповіді по суті порушених нею питань. Відповідач вказав, що не приймав рішень з питань пенсійного забезпечення позивача, які можуть бути оскаржені до суду, а лист від 30.01.2023 №2999-125/К-03/8-2800/23 є лише відповіддю на звернення позивача, а не рішенням суб`єкта владних повноважень. Також відповідач зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви, позивач по суті не погоджується з порядком виконання рішення суду у справі №140/6216/21.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі № 140/6216/21 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії позов задоволено, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_2 з 11.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

23.12.2022 позивач подала скаргу до ПФУ у зв`язку з неправомірними діями ГУ ПФУ у Волинській області щодо не нарахування та не виплати доплати до пенсії відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі № 140/6216/21 (а. с. 6-7).

Листом ПФУ від 30.01.2023 № 2999-125/К-03/8-2800/23 позивачу ОСОБА_1 роз`яснено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом №1774-VIII не підлягає застосування як розрахункова величина, а в ухвалі від 24.06.2020 у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно керуватися нормами законів, чинних на час призначення (нарахування) їм виплат. Крім того, зазначено, що скарга розглянута відповідно до Закону № 393/96-ВР, а також про наявність в КАС України спеціальних норм, які регулюють виконання судових рішень та забезпечують їх примусове виконання (стаття 383 КАС України) (а. с. 8-9).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Поряд з тим, процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій (далі - рішення), прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - органи, що призначають пенсії) визначає Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 № 18-6, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.11.2007 за № 1241/14508 (далі Порядок № 18-6).

Як передбачено пунктом 2 Порядку № 18-6, у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 18-6 скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі заявник). Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства. Скарга на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України подається до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 18-6 орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його у термін не більше одного місяця від дня надходження скарги на адресу заявника поштою або надати йому під розписку. Якщо в місячний термін вирішити порушені у скарзі питання неможливо, орган Пенсійного фонду України може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги заявника, про що письмово повідомити заявника до закінчення тридцятиденного строку. При цьому загальний термін розгляду скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 18-6 орган Пенсійного фонду України при розгляді скарги заявника перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: 1) залишає скаргу без задоволення; 2) повністю або в певній частині задовольняє скаргу.

У разі повного або часткового задоволення скарги до рішення даються розпорядження органу Пенсійного фонду України, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій (абзац четвертий пункту 12 Порядку № 18-6).

Пунктом 12 Порядку №18-6 також обумовлено, що рішення Пенсійного фонду України, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку в термін, передбачений законодавством України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право громадян на звернення зі скаргою на рішення (дії) органу, що призначає пенсію, до ПФУ кореспондує обов`язок останнього розглянути скаргу у встановлений у пункті 9 Порядку №18-6 строк та прийняти мотивоване рішення по суті порушеного питання із повідомленням скаржника про прийняте рішення: або про залишення скарги без задоволення, або про повне чи в певній частині задоволення скарги.

Наявність в КАС України процесуальних норм для вирішення питань на стадії виконання судового рішення не позбавляє позивача права звернутися зі скаргою на рішення (дії) територіального органу при нарахуванні та виплаті пенсії (на думку суду, будь-яких пенсійних доплат та підвищень до пенсії).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 23.12.2022 звернулася до ПФУ зі скаргою, у якій повідомляла про протиправне припинення ГУ ПФУ у Волинській області виплати їй підвищення до пенсії, право на яке згідно зі статтею 39 Закону № 796-XII встановлено судовим рішенням, та нарахування такого підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому зазначеною нормою, яку застосував суд при вирішенні спору. Скарга ОСОБА_1 містить прохання вжити заходів реагування у зв`язку із безпідставним припиненням нарахування та виплати підвищення до пенсії (а. с .6-7).

Отже, позивач скористалася наданим їй правом на звернення зі скаргою на рішення (дії) ГУ ПФУ у Волинській області до ПФУ, що зобов`язує останнього вирішити скаргу з прийняттям мотивованого рішення. Скарга позивача від 23.12.2022 підлягала розгляду не в порядку, передбаченому Законом № 393/96-ВР, а відповідно до вимог Порядку № 18-6, оскільки порушене позивачем питання стосувалося рішення територіального органу при нарахуванні та виплаті їй пенсії, а не питання порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності територіального органу Пенсійного фонду.

Всупереч цьому, ПФУ направив позивачу лист від 30.01.2023 № 2999-125/К-03/8-2800/23, не прийнявши жодного із рішень відповідно до пункту 10 Порядку №18-6, що вказує на неналежний розгляд скарги.

Так, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 815/6699/17, від 30.11.2020 у справі № 804/4743/16, 21.10.2021 у справі №353/265/17).

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у своїй скарзі від 23.12.2022 вказує крім протиправного припинення ГУ ПФУ у Волинській області виплати їй підвищення до пенсії, право на яке згідно зі статтею 39 Закону №796-XII встановлено судовим рішенням, про нарахування такого підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому зазначеною нормою, оскільки ГУ ПФУ у Волинській області нарахування позивачу підвищення до пенсії провело за період з 11.12.2020 по 14.08.2021 (по день набрання рішенням суду законної сили), застосовуючи розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 01 січня календарного року.

У листі ПФУ від 30.01.2023 № 2999-125/К-03/8-2800/23 роз`яснено, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 грудня 2019 року у зразковій справі №240/4946/18 щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а підтримала такий підхід до застосування положень Закону №1774-VIII, у пункті 88 постанови дійшла висновку, що унаслідок уведених Законом №1774-VIII змін була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій.

Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав, на що звернута увага в ухвалі Верховного Суду від 11.01.2023 у справі №240/3309/22, від 21.03.2023 у справі №240/13467/22 та ін.

Водночас, передбачена статтею 39 Закону №796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі.

Суд, відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постановах Верховного Суду, які полягають у такому.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.04.2013 №21-239а11, від 19.03.2013 №21-53а13, від 05.11.2023 №21-293а13, від 07.07.2014 №21-222014 тощо, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача. Вказана правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №620/2928/20.

На таке ж правове регулювання вказано і в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18.

Тому нарахування та виплата ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ підвищення до пенсії, яке має регулярний та постійний характер, законодавчо не обмежене часовим періодом. Обмеження виплати кінцевою датою, про яку не зазначено у судовому рішенні, та без скасування такої виплати або права на неї шляхом постановлення спеціального законодавчого акту суперечить змісту спірних правовідносин та чинному законодавству, яким регулюються ці правовідносини.

ПФУ не надав оцінки рішенню (діям) ГУ ПФУ у Волинській області щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати підвищення до пенсії з 14.08.2021.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не прийняв жодного рішення за наслідками розгляду скарги від 23.12.2022 відповідно до пункту 10 Порядку № 18-6, не вирішив усіх вимог позивача у скарзі, не надав оцінку порушеним питанням у повному обсязі, тому, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги необхідно задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності ПФУ щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 23.12.2022 та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивача від 23.12.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 536,80 грн, сплачений в розмірі 1073,60 грн квитанцією від 23.02.2023 (а. с. 3, 12).

Керуючись статтями 243-246,262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 23 грудня 2022 року.

Зобов`язати Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ідентифікаційний код 00035323) повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 03 січня 2023 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Пенсійного фонду України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ідентифікаційний код 00035323) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх