Справа № 522/9457/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/9457/23
Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р.Д.

Дата і місце ухвалення 21.06.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Непомнящого Олексія Олександровича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

11.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Непомнящого Олексія Олександровича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 11.05.2023 року серії ЕАС № 6973725 у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пункт 15.10 "в" ПДР України передбачає, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. При цьому, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Апелянт вказував на те, що відповідачем не доведено вчинення позивачем вказаного в оскаржуваній постанові порушення, оскільки відповідачем не надано доказів з яких можливо встановити, що водієм не було залишено для руху пішоходів що найменше двох метрів, матеріали не містять чіткої відстані від автомобіля до проїзної частини, а також те що не встановлено на місці паркування черговість хто за ким паркувався з водіїв, а також не досліджено та не встановлено дії водія з лівої сторони, паркування якого також можна вважати особою, яка перекрила виїзд з місця паркування комусь із водіїв. Апелянт посилався на те, що відповідач не надав суду доказів проведення замірів відстані між транспортними засобами водіїв, які перебували на місці паркування, що могло підтверджувати посилання відповідача на те, що саме ним були порушені вимоги ПДР.

На думку апелянта, Правила дорожнього руху не ставлять в залежність місце паркування транспортного засобу відповідно до пп. «в» п. 15.10 - на краю тротуару, який примикає до проїзної частини, або з протилежного краю тротуару від проїзної частини. Єдиним застереженням згідно з встановленою правовою нормою є забезпечення обов`язкової відстані для руху пішоходів. Тобто, як вважає апелянт, основною умовою, яка дозволяє розміщення транспортного засобу на тротуарі у відповідності до п.15.10 (в) ПДР є розміщення його на краю тротуару, однак відповідачем не надано доказів паркування водієм автомобілю без забезпечення відстані для руху пішоходів що найменше двох метрів, як і не надано доказів проведення замірів в підтвердження того, що для руху пішоходів залишилось менше двох метрів або транспортному засобу, який перебував поруч була утворена не можливість руху з місця паркування.

Також апелянт посилався на те, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

На думку позивача, відповідачем не надано доказів того, що його автомобіль був припаркований ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини та пішохідного переходу або перешкоджав проїзд будь-яким іншим транспортним засобам, а відтак, така кваліфікуюча ознака як порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, не була доведена відповідачем належними доказами а судом не встановлено.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на прибуття обох сторін, належним чином сповіщений про розгляд даної справи, до судового засідання, призначеного на 31.07.2023 року, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що 11.05.2023 року поліцейським УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Непомнящим О.О. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕАС № 6973725 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке було зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 11.05.2023 року позивач на автомобілі «PEUGEOT 307» реєстраційний номер НОМЕР_1 біля 13.10 хв, у місті Одеса, по вул. Піроговська 7/9 к.1 здійснив зупинку та стоянку таким чином, чим унеможливив рух іншим ТЗ і чим порушив п.15.10. д. ПДР - Порушення стоянки, у місцях, де ТЗ, що стоїть, зробить неможливим рух іншим ТЗ або пішоходам..

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факту порушення позивачем ПДР України, а саме: порушення правил стоянки, у місцях, де ТЗ, що стоїть, зробить неможливим рух іншим ТЗ або пішоходам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, які справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху (далі ПДР України ).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень п. 15.10 «д» стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху у вигляді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки і стоянки, що виразилось у здійсненні зупинки та стоянки таким чином, що унеможливило рух іншим транспортним засобам.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статей 73, 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, за наслідком виявлення поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції факту порушення позивачем правил зупинки та стоянки транспортного засобу.

В даному випадку факт скоєння позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, фото та відеофіксацією з нагрудних відеореєстраторів поліцейських Управління патрульної поліції в Одеській області.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що з наданих до суду доказів вбачається, що спосіб постановки транспортного засобу належного позивачу здійснено таким чином, що робить неможливим виїзд транспортного засобу номерний знак НОМЕР_2 , що свідчить про допущення позивачем порушення правил зупинки та стоянки, а саме, п. 15.10 «д» Правил дорожнього руху.

При цьому, з відеозапису, наданого відповідачем судом встановлено, що саме у зв`язку з перешкоджанням руху вказаного транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_2 , його водієм і було викликано екіпаж патрульної поліції.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбаченого ч. 3 ст. 122 КАС України, через ненадання відповідачем доказів розміщення автомобіля таким чином, що для руху пішоходів залишено менше двох метрів або що його автомобіль був припаркований ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини та пішохідного переходу, як і посилання апелянта на те, що Правила дорожнього руху не ставлять в залежність місце паркування транспортного засобу відповідно до пп. «в» п. 15.10 - на краю тротуару, який примикає до проїзної частини, або з протилежного краю тротуару від проїзної частини, з огляду на те, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став факт порушення ним вимог саме п. 15.10 «д» Правил дорожнього руху.

В свою чергу обставини, на недоведені яких наполягає позивач, підлягають з`ясуванню та правовій оцінці лише у випадку встановлення уповноваженою особою факту порушення особою іншого підпункту («б», «в») пункту 15.10 Правил дорожнього руху.

Як вже зазначалось вище, згідно п.п. 15.10 «д» ПДР, ч. 3 ст. 122 КУпАП, підставою для притягнення позивача до відповідальності став факт зупинки та стоянки транспортного засобу у місці, де він унеможливив рух іншого транспортного засобу, що в повній мірі підтверджено наданими відповідачем доказами.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 122 КУпАП, та в ході розгляду справи позивачем жодним чином не спростовані встановлені обставини щодо допущення вказаного порушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 237, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук