Справа № 560/13685/23
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

31 липня 2023 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Польовий О.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Державної кримінально-виконавчої служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, в якому просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо розміщення і утримання позивача в приміщеннях камерного типу, площа яких менша ніж чотири метри в розрахунку на одного засудженого (без врахування площі санвузла);

- визнати, що такі дії (бездіяльність) відповідача становлять порушення відносно позивача частини першої статті 28 Конституції України в контексті недотримання норми частини першої статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України;

- шляхом експертного дослідження або в інший спосіб на розсуд суду, встановити наявність стверджуваних душевних страждань позивача та причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача і такими стражданнями позивача;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями (бездіяльністю) відповідача, грошові кошти в сумі 326400,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно положень статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

В позовній заяві позивач заявив вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача та стягнення завданої внаслідок таких дій (бездіяльності) моральної шкоди.

Такі позовні вимоги підсудні Хмельницькому окружного адміністративному суду.

Водночас, в позовній заяві позивач також просить визнати, що такі дії (бездіяльність) відповідача становлять порушення відносно позивача частини першої статті 28 Конституції України в контексті недотримання норми частини першої статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України та шляхом експертного дослідження або в інший спосіб на розсуд суду, встановити наявність стверджуваних душевних страждань позивача та причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача і такими стражданнями позивача.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Від встановлення факту протиправності дій відповідача та наявності у позивача душевних страждань внаслідок таких дій залежать особисті права останнього.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що спір в частині позовних вимог про визнання, що такі дії (бездіяльність) відповідача становлять порушення відносно позивача частини першої статті 28 Конституції України в контексті недотримання норми частини першої статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України та шляхом експертного дослідження або в інший спосіб на розсуд суду, встановити наявність стверджуваних душевних страждань позивача та причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача і такими стражданнями позивача не є публічно-правовим те не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Заявлені позовні вимоги належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, в позовній заяві об`єднані кілька вимог, які належить розглядати різним судам в порядку різного судочинства.

Частиною 6 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

За таких обставин, позовну заяву слід повернути позивачу.

Керуючись пунктом 6 частини 4 статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Державної кримінально-виконавчої служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяО.Л. Польовий