Справа № 2-а-38/11
Суддя: Остапчук Л.В.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-38/11
Номер провадження 2-а/1716/1631/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2011 року Рівненський районний суд Рівненської області,

як адміністративний суд,

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі судового засідання Захарук Г.Л.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Орловської Я.Б.

представника відповідача Солощук В.В.

третьої особи ОСОБА_2

представника 3-ої особи адвоката Курганської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заборольської сільської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання нечинним акту погодження меж земельної ділянки .визнання частково нечинним рішення сільської ради від 27.09.03 р.№77,визнання нечинним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ,визнання протиправними дій сільської ради ,зобов"язання сільської ради передати у приватну власність позивачу земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що після смерті своїх батьків вона успадкувала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та отримала в користування 0,17 га земельної ділянки, на якій він розміщений, для обслуговування житлового будинку. Однак родина ОСОБА_2 на даній земельній ділянці побудувала сарай і приватизувала земельну ділянку, на якій він побудований, фактично роз`єднавши її земельну ділянку на дві окремі частини, що унеможливлює використання частини земельної ділянки та значно утруднює доступ до неї. Вважає, що шляхом складання відповідного Акту погодження меж земельної ділянки, прийняття Заборольскою сільською радою Рівненського району відповідного рішення від 27 вересня 2003 року № 77, ненадання Заборольською сільською радою Рівненського району дозволу на приватизацію земельної ділянки у неї протиправно вилучили частину земельної ділянки та передали її ОСОБА_2 , яка в свою чергу її приватизувала. Тому просить визнати нечинним Акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 19 лютого 2008 року, частково нечинним рішення Заборольської сільської ради Рівненського району від 27 вересня 2003 року № 77, нечинним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 , протиправними дії Заборолської сільської ради Рівненського району та зобов`язати передати їй у приватну власність земельну ділянку.

В ході розгляду справи представник позивачки, адвокат Орловська Я.Б., подала заяву про уточнення позовних вимог.

В суді позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, пославшись на обставини викладені вище. Пояснила суду, що після смерть метері за рішенням суду успадкувала будинок. Одного разу прийшовши з роботи побачила огорожу, ОСОБА_4 їй сказали, що це загородились від курей, які постійно ходили на її огород, тому вона погодилась. Однак в такий спосіб ОСОБА_2 готувала земельну ділянку до приватизації, але вона про це не знала. Потім ОСОБА_2 підходила до неї підписати акт погодження меж земельної ділянки, на що вона відмовила, але комісія сільської ради погодила їй межі її земельної ділянки по тому паркану, який був поставлений ОСОБА_2 . Вважає, що таким чином порушено її право на земельну ділянку, тому вимушена звертатися з даним позовом до суду і просить його задоволити.

Представник позивачки, адвокат Орловська Я.Б., позов підтримала, подала письмові пояснення, вважає нечиним Акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 19 лютого 2008 року, адже даний акт мав бути складений не комісією Заборольської сільської ради Рівненського району, а відповідною постійно діючою земельною комісією. З підстав наведених у позові вважає нечинним рішення Заборольської сільської ради Рівненського району від 27 вересня 2003 року № 77, Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 , протиправними дії відповідача, а саме відповіді Заборольської сільської ради Рівненського району від 05.12.2008 року та від 03.04.2009 року на заяви позивачки про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, і відповідно вважає, що необхідно передати позивачці у приватну власність відповідну земельну ділянку. Однак, на земельну ділянку ОСОБА_2 позивачка не претендує. Просить позов задоволити.

Представник відповідача Заборольської сільської ради Солощук В.В. позов визнала частково, пояснила суду, що як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 мають право на приватизацію спірної земельної ділянки. Вважає, що оскільки ОСОБА_1 була на місці, то комісія не повинна була підписувати акт узгодження меж земельної ділянки, тим паче в комісію входили особи, які навіть не були депутатами сільської ради. На її думку, дії сільської ради, і зокрема голови ОСОБА_5 , є протиправними, так як він вчинив всі для того дії, щоб передати земельну ділянку, якою користувалась позивачка, іншій особі. Рішення сільської ради завірене печаткою, яка не чинна і колишній голова сільської ради ОСОБА_5 добре знав про це. Є не зрозумілими відповіді сільської ради за підписом голови ОСОБА_5 на заяви позивачки по питанню приватизації земельної ділянки. Тому вирішення спору відносить на розсуд суду.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , пояснила суду, що межі її земельної ділянки були погоджені комісією, оскільки вони з позивачкою конфліктували і ОСОБА_1 відмовила їй у підписі акту погодження меж земельної ділянки. Спори між ними за межі земельної ділянки були постійні, ще в 1983 році було рішення суду про встановлення меж земельної ділянки. За рішенням сільської ради приватизувала 0,25 га землі і ця земельна ділянка була у користуванні її батьків. Вважає позов безпідставним і просить відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, адвокат Курганська О.В., вважає, що Акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 19 лютого 2008 року не є актом, який може оскаржуватися до суду. Комісія Заборольської сільської ради Рівненського району не є органом влади. Пояснила суду, що ОСОБА_2 , як власник будинку, має право на приватизацію земельної ділянки. Рішення про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки було прийнято сільською радою ще у 2003 році, коли ОСОБА_1 ще і не успадкувала житлового будинку. Оскільки Державний акт на землю видавався ОСОБА_2 на підставі рішення сільської ради, то підстав визнавати його недійсним немає. Він видавався Управлінням земельних ресурсів. Вважає, що позивачка не надала доказів, що вона є власником земельної ділянки чи у її користуванні перебуває 0,17 га землі. Вимоги про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не стосуються третьої особи і ОСОБА_2 не може виконати цю вимогу. Вважає позов безпідставним і просить відмовити у його задоволенні.

Свідок ОСОБА_6 , суду показала, що у позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 були у користуванні земельні ділянки площею по 20 чи 19 соток. Батьки ОСОБА_2 побудувались як вийшло, в огороді батьків ОСОБА_1 . Як були живі батьки позивачки і третьої особи, то брати жили мирно. Позивачка ОСОБА_1 , а раніше її батьки, ходила до своєї земельної ділянки через подвір`я ОСОБА_4 . Років 2-3 назад появився паркан, який встановила ОСОБА_2 і прохід до огороду ОСОБА_1 був перекритий, тому позивачка ходить або в обхід, або по огороду чужих людей. Її сестра ходила чужими городами. Вихід на вулицю Тихончуки мали, але чому не пускають ОСОБА_1 на огород через своє подвір`я не знає.

Судом встановлено, що позивачка, після смерті своїх батьків, відповідно до рішення Рівненського районного суду від 01.09.2008 року успадкувала 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Своє право власності на вказану частину будинку вона зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20772009 від 31.10.2008 року. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 отримала в користування 0,17 га земельної ділянки, на якій він розміщений, для обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідкою Заборольської сільської ради № 522 від 08.07.2008 року.

Відповідно до погосподарських книг, у користуванні ОСОБА_1 , як спадкоємиці після смерті матері ОСОБА_7 , перебуває присадибна земельна ділянка, площею 0,17 га., з них: 0,12 га ріллі, 0,02 га сади, 0,03 га під забудовами. Так само, відповідно до цієї ж погосподарської книги у користуванні, а тепер у власності ОСОБА_2 , як спадкоємиці, перебуває присадибна ділянка, площею 0,25 га., а саме: 0,18 га ріллі, 0,04 га сади і 0,03 га під забудовами.

Це також підтверджується і довідкою № 522 від 08.07.2008 року, виданою Заборолівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, згідно якої за позивачкою обліковується земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,17 га.

Згідно виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки № 1 по с.Забороль, особовий рахунок № НОМЕР_1 за позивачкою ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка, площею 0,32 га ( виписку зареєстровано за № 523 від 08.07.2008 року), що узгоджується із вказаною вище довідкою (0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і 0,15 га для ведення особистого селянського господарства).

Також судом встановлено, що за мамою позивачки у 90-ті роки обліковувалася присадибна земельна ділянка, площею 0,17 га.

Відповідно до архівної довідки Архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області від 12.03.2010 року № 111, господарство сім`ї ОСОБА_8 мало у користуванні земельну ділянку, загальною площею 0,41 га, що майже співпадає із сумою земельних ділянок позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 (0,25 + 0,17 = 0,42 га).

Однак, частину ділянки, яка перейшла у спадщину ОСОБА_2 , відповідач передав у приватну власність останньої, а позивачці ОСОБА_1 вже довгий період часу безпідставно та протиправно відмовляє у переданні земельної ділянки у власність.

Позивачка постійно сплачувала земельний податок за земельну ділянку, яку наразі має намір приватизувати, що підтверджується відповідними квитанціями, долученими до позовної заяви.

Оскільки позивачка прийняла та оформила право на спадщину, а саме на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то, відповідно, вона має право на користування та на приватизацію земельної ділянки для обслуговування цього будинку, якою користувалася спадкодавиця матір позивачки.

На неодноразові звернення позивачки до голови Заборольської сільської ради з проханням надати їй інформацію щодо земельних ділянок, які по погосподарських книгах є в користуванні позивачки, він постійно видавав їй довідки із зазначенням ділянок з абсолютно різними площами. При цьому, зі слів позивачки, голова Заборольської сільської ради ОСОБА_5 не один раз рвав та викидав заяви позивачки, ображав її, погрожував, що продасть будь-кому її ділянки, але позивачці жодної не дасть.

Так, у довідці від 08.07.2008 року № 522 зазначено, що згідно запису у земельно-кадастровій книзі за позивачкою обліковується земельна ділянка, площею 0,53 га, з них для: ведення особистого селянського господарства 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,21 + 0,17 га. У довідці, виданої в той же день, а саме 08.07.2008 року № 523, вказано, що згідно погосподарської книги за позивачкою обліковується земельна ділянка площею 0,32 га. У відповіді Заборольської сільської ради від 05.12.2008 року № 372 на заяву позивачки про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки від 03.12.2008 року зазначено, що для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 облікується по сільській раді земельна ділянка, площею 0,05 га. Отже, з кожною наступною довідкою, розміри належних позивачці на праві користування земельних ділянок все зменшувався.

Судом також встановлено, що із наданих Заборольською сільською радою позивачці довідок у липні для будівництва і обслуговування житлового будинку за нею обліковувалося 0,21 + 0,17 га, а вже у грудні лише 0,05 га. Однак, в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку було завжди 0,17 га. Загальновідомим є факт, що згідно діючого законодавства, земельних ділянок, розміром 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, в сільській місцевості не надавали. Відповідно до п.г ч.1 ст.121 ЗК України у селах громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у розмірі до 0,25 га, навіть у містах її розмір становить 0,10 га. Про цей факт свідчить і Державний акт, виданий відповідачці, відповідно до якого розмір її ділянки для обслуговування будинку становить 0,25 га, в той час, як позивачці відповідач може виділити лише 0,05 га.

У зв`язку із незаконними діями відповідача позивачка зверталася до прокуратури Рівненського району. За результатами перевірки прокуратурою Рівненського району внесено протест на незаконні дії посадових осіб Заборольської сільської ради. На підставі протесту прокуратури Рівненського району за допущені порушення земельного законодавства до спеціаліста з питань землевпорядкування застосовано захід дисциплінарно впливу.

Як встановлено судом даний спір виник з тієї причини, що багато років родина позивачки та родина ОСОБА_2 користувалися земельними ділянками спільно, без встановлення меж земельних ділянок, встановлення парканів, оскільки жили дружно та ніколи не конфліктували. Внаслідок цього, на земельній ділянці, якою позивачка має право зараз користуватися, родина ОСОБА_2 побудувала сарай, який пізніше приватизувала. Допоки були живі батьки позивачки та ОСОБА_2 , вони не мали з даного приводу один до одного претензій та безперешкодно, спільно і надалі користувалися земельними ділянками. Тепер же, ОСОБА_2 , використовуючи цей сарай, приватизувала і земельну ділянку, на якій він побудований, фактично роз`єднавши земельну ділянку позивачки на дві окремі частини, що унеможливлює використання частини земельної ділянки та значно утруднює доступ до неї. Тепер, щоб дістатися до частини її земельної ділянки, позивачка змушена долати велику відстань, ідучи в обхід по вулиці, що порушує її права на землю та унеможливлює користування нею ще й через те, що вона часто хворіє, зокрема має захворювання ніг і ходьба на довгі дистанції спричиняє позивачці нестерпний біль.

Третя особа ОСОБА_2 отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 084787 на підставі рішення Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 27 вересня 2003 року № 77.

Відповідно до даного Державного акту ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,2500 га, що розташована у селі Забороль Рівненського району Рівненської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Суд вважає, що зазначений Державний акт на ім`я ОСОБА_2 видано незаконно та на підставі неправомірних документів, у зв`язку із чим даним актом порушуються права та інтереси позивачки.

Так, даний Державний акт порушує право позивачки користування земельною ділянкою, так як у ньому зазначено межі земельних ділянок, з якими вона не згідна, оскільки ці межі роз`єднують її ділянку на дві окремі частини та значно утруднюють доступ до однієї із них.

У процесі підготовки необхідних документів для виготовлення вищевказаного Державного акту комісією Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області 19 лютого 2008 року складено Акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 .

Суд встановив, що такий Акт погодження є нечинним з наступних підстав.

У вищевказаному Акті погодження зазначено, що комісія провела в натурі огляд суміжних меж між земельними ділянками ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_1 , однак це не відповідає дійсності, так як позивачка не була присутня при даному огляді і лише бачила, що до житлових будинків приїжджали представники сільської ради та оформляли якісь документи.

Так, згідно ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Заборольська сільська рада з числа депутатів повинна була створити відповідну постійно діючу земельну комісію. До її складу, серед інших, не може бути обраний сільський голова. Таким чином ОСОБА_5 не мав права створювати комісію для складення вказаного Акту, бути її головою, і разом з тим затверджувати даний Акт, як голова сільської ради. Крім того, членами комісії повинні бути депутатами сільської ради. В даному ж випадку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були депутатами сільської ради, що підтверджується довідкою № 584 від 11.08.2011 року.

Судом також встановлено, що рішенням Заборольської сільської ради від 27 вересня 2003 року № 77, ОСОБА_11 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в с.Забороль Рівненського району.

Суд вважає, що зазначене рішення у відповідній частині (стосовно ОСОБА_2 ) є нечинним з наступних підстав.

Так, зазначене рішення було прийняте на підставі заяв громадян про передачу земельних ділянок у приватну власність у зв`язку з переходом до них права власності на житлові будинки. Однак, у ОСОБА_2 , яка подала зазначену заяву під прізвищем ОСОБА_8 , право власності на житловий будинок із надвірними будівлями АДРЕСА_1 , виникло 10.12.2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.12.2004 року. Таким чином, 27 вересня 2003 року Заборольська сільська рада не мала права передавати ОСОБА_11 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На думку суду, відповідь Заборольської сільської ради від 05.12.2008 року № 372 на заяву позивачки про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки від 03.12.2008 року є протиправною з наступних підстав.

У цій відповіді зазначено, що сільська рада радить позивачці звернутися до них із заявою про виділення їй земельної ділянки для обслуговування успадковуваного будинку в порядку ст.151 ЗК України. Однак, позивачка у своїй заяві не просила здійснити вилучення (викуп), вибір земельних ділянок, оскільки у неї вже є у користуванні земельна ділянка, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, про що вказано і у довідці сільської ради від 08.07.2008 року № 522. А тому позивачка просить надати їй можливість приватизувати ділянку, яка є у її користуванні і як те передбачає п.а ч.3 ст.116 ЗК України.

Протиправною є і відповідь відповідача від 03.04.2009 року № 145, відповідно до якої розгляд заяви позивачки від 4 березня 2009 року відхилено, оскільки зміст заяви не відповідає даним земельно-кадастрової книги. Також у цій відповіді зазначено про те, що оскільки позивачка успадкувала 1/2 будинку, то відповідно до ст.120 ЗК України їй може передатися у власність половина присадибної ділянки для обслуговування даного будинку. Оскільки позивачка просить передати у власність 0,17 га, то для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав матері позивачки, мала б обліковуватися земельна ділянка, площею 0,34 га, фактично обліковується 0,05 га. Такі відомості не відповідають ні фактичним обставинам, ні чинному законодавству. Так, відповідно до земельної шнурової книги у користуванні брата позивачки ОСОБА_12 перебувала земельна ділянка, площею 0,02 га. Після смерті батьків брат позивачки ОСОБА_12 , спадщину не приймав, її прийняла лише позивачка. А тому, відповідно і право на земельну ділянку, площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку, якою користувалася мати позивачки, має лише вона.

Таким чином, заява позивачки на приватизацію земельної ділянки, площею 0,17 га є законною і доводи голови сільської ради про те, що дана заява є безпідставна, оскільки тоді за будинком мала б рахуватись земельна ділянка, площе 0,34 га є невірними, так як земельні ділянки, відповідно до погосподарських книг, обліковуються не за будинками, а за конкретними фізичними особами. І раз у спадкодавця, після якого позивачка єдина прийняла спадщину, була у користуванні присадибна земельна ділянка, площею 0,17 га, то у відповідача немає підстав відмовити позивачці (спадкоємиці Мосійчук) у приватизації цієї земельної ділянки.

Крім того, відповідно до вказаних заяв позивачка зверталася до Заборольської сільської ради Рівненського району, і тому голова сільської ради мав би, згідно пункту 8 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», внести її питання у порядок денний сесії ради, для її відповідного розгляду. Таким чином, голова Заборольської сільської ради Шевчук Т.В. не мав права особисто надавати відповідь на заяви позивачки у формі листів. Позивачка мала б отримувати відповіді у формі рішень сільської ради.

Як було встановлено у судовому засіданні 29.11.2010 року від представника відповідача Заборольської сільської ради Солощук В.В., печатка Заборольської сільської ради Рівненського району вважається знищеною з 2001 року, що підтверджується корінцем квитанції про знищення печатки Заборольської сільської ради Рівненського району з 2001 року.

Крім того, від представника відповідача Заборольської сільської ради стало відомо, що ОСОБА_5 неправомірно обіймав посаду голови Заборольскої сільської ради п`ятого скликання, що підтверджується постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 05.04.2006 року та ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20.05.2009 року та свідчить про відсутність в нього повноважень підписувати документи, як голова сільської ради та засвідчувати їх печаткою Заборольської сільської ради Рівненського району п`ятого скликання.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що Заборольською сільською радою грубо порушено право ОСОБА_1 на землю, захист якого гарантується Конституцією України та Земельним Кодексом України, тобто в наявності є порушення права позивачки за захистом якого спрямоване її звернення до суду, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Суд вважає, що він не має повноважень на зобов`язання Заборольської сільської ради Рівненського району передати позивачці у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування 1/2 житлового будинку АДРЕСА_2 , а тому в цій частині у позові слід відмовити.

Суд не може прийняти до уваги доводи третьої особи і її представника про те, що справа не повинна розглядатися за правилами адміністративного законодавства, оскільки відповідно до рішення Конституційного суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 по справі № 1-6/2010 зазначено, що оскарження Державного акту на землю свідчить про наявність спору не лише з особою яка його отримала, а перш за все з органом яким він виданий, що в свою чергу свідчить про наявність певних публічно-правових відносин, на які поширюється компетенція адміністративних судів.

В зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.94 КАС України, судові витрати відносяться на рахунок місцевого бюджету Заборольської сільської ради, а на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 3 грн.40 копійок.

Керуючись ст.ст.17, 18, 94, 99, 100, 104, 158, 159, 160, 161, 163, 186 КАС України, ст.116 ч.ч.1, 3, ст.118 ч.1, 2, 11, ст.121, ст.152, ст.155 Земельного Кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 року по справі № 1-6/2010, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Заборольської сільської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання нечинним акту погодження меж земельної ділянки .визнання частково нечинним рішення сільської ради від 27.09.03 р.№77,визнання нечинним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ,визнання протиправними дій сільської ради ,зобов"язання сільської ради передати у приватну власність позивачу земельну ділянку - задоволити частково. .

Поновити ОСОБА_13 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визнати нечинним рішення Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 27 вересня 2003 року № 77 в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Визнати нечинним Акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 , який складений комісією Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області 19 лютого 2008 року.

Визнати нечинним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 084787, виданий на ім`я ОСОБА_2 14 жовтня 2008 року.

Визнати протиправними дії відповідача, а саме: відповідь Заборольської сільської ради Рівненського району від 05.12.2008 року на заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки від 03.12.2008 року та відповідь Заборольської сільської ради Рівненського району від 03.04.2009 року на заяву ОСОБА_1 від 04.03.2009 року.

Судові витрати по справі (судовий збір) віднести на рахунок місцевого бюджету Заборольської сільської ради, стягнувши з Заборолької сільської ради на користь ОСОБА_14 сплачений нею судовий збір (державне мито) в сумі 3 (три) гривні 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_14 відмовити за їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до адміністративного суду апеляційної інстанції (Житомирський апеляційний адміністративний суд) через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо в десятиденний строк не буде подано апеляційної скарги, постанова набирає законної сили. У разі подання апеляційної скарги, постанова набере законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.