Справа № 560/2526/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2526/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

31 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо незарахування позивачу до трудового стажу періоду роботи електрозварювальником з 01.12.1982 по 03.01.1988 в управлінні "Стромпусконаладка";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до трудового стажу період роботи електрозварювальником з 01.12.1982 по 03.01.1988 в управління "Стромпусконаладка".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при призначенні пенсії йому протиправно не було зараховано до трудового стажу період роботи з 01.12.1982 по 03.01.1988 в управлінні "Стромпусконаладка", через неточності записів у трудовій книжці.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 22.09.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

16.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою щодо правильності обчислення розміру його пенсії.

Листом від 29.12.2022 №9811-9255/Л-03/8-2200/22 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для зарахування періоду роботи в управлінні "Стромпусконаладка" з 01.12.1982, оскільки наявні розбіжності у даті прийняття на роботу, зазначені у трудовій книжці та даті наказу на прийняття, а саме: 01.12.1982 та 29.12.1982, тобто трудова книжка позивача заповнена з порушенням вимог п. 2.12 Інструкції №162. Із 22.09.2022 страховий стаж позивача переглянуто та враховано періоди роботи з 04.01.1988 по 31.08.1989. Пенсію обчислено з врахуванням страхового стажу 34 роки 6 місяців 26 днів та заробітної плати, обчисленої за період роботи з 01.07.2000 по 31.08.2022 (згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу). Розмір пенсії станом на 22.09.2022 становить 3567,77 грн.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2021 у справі №300/860/17 та від 06.04.2022 №607/7638/17, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. Отже, оскільки записи у трудову книжку позивача вносились відповідальним працівником підприємства, а не позивачем, останній не може нести відповідальності за недоліки заповнення трудової книжки, які призводять до позбавлення його права на пенсійне забезпечення. Наведене узгоджується також і з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій мають громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого пенсійного віку і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Порядок ведення трудових книжок у вказані періоди роботи позивача був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі - Інструкція №162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалось, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією. Відповідно до пункту 1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.3 Інструкції №162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пункти 2.3 та 4.1 Інструкції №162 містять положення, подібні положенням пунктів 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як слідує з матеріалів справи, не зараховуючи період роботи з 01.12.1982 по 03.01.1988 в управлінні "Стромпусконаладка" відповідач вказує про наявні розбіжності у даті прийняття на роботу, зазначені у трудовій книжці та даті наказу на прийняття, а саме: 01.12.1982 та 29.12.1982, тобто трудова книжка позивача заповнена з порушенням вимог п. 2.12 Інструкції №162.

Колегія суддів погоджується, що дійсно запис №3 про зарахування позивача електрозварювальником 3 розряду на Славутський опорний пункт Рівненської дільниці в управлінні "Стропусконаладка" внесений до трудової книжки позивача 01.12.1982. При цьому, наказ з даного питання прийнято 29.12.1982.

Однак, висновок про те, що вказане свідчить про не підтвердження відповідного трудового стажу або факту роботи, не може вважатись обґрунтованим.

Верховним Судом у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2021 у справі №300/860/17 та від 06.04.2022 №607/7638/17 викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, оскільки записи у трудову книжку позивача вносились відповідальним працівником підприємства, а не позивачем, останній не може нести відповідальності за недоліки заповнення трудової книжки, які призводять до позбавлення його права на пенсійне забезпечення. Наведене узгоджується також і з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Слід зазначити, що не зарахування спірного стажу суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Тобто право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, так як на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Докази визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду роботи відсутні, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при визначенні стажу роботи при обрахунку пенсії позивачу.

Положення ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.