Справа № 500/2611/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2611/23

01 серпня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення:

№0-1918 від 31.08.2022, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік в розмірі 22668,00 грн;

№0-1918 від 06.03.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 36835,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки позивачу нараховано податок на нерухомість, зокрема, будівлю корівника, яка належить до будівель сільськогосподарського призначення у розумінні підпункту «ж» пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому, на переконання позивача, не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою суду від 01.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

19.06.2023, на адресу суду від представника Головного правління ДПС у Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву з додатками, зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог мотивуючи свою позицію тим, що позивач є власником нежитлової будівлі корівника №2, загальною площею 755,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення рішення №0-1918 від 31.08.2022, №0-1918 від 06.03.2023, якими позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичних осіб, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік у розмірі 22668 грн, за 2022 рік у розмірі 36835,50 грн.

Також відповідач звертає увагу суду на тому, що позивач безпосередньо не займається сільськогосподарською діяльністю, зокрема, розведенням великої рогатої худоби молочних порід, що підтверджується податковою звітністю фізичної особи-підприємця у 2021-му та 2022-му роках, а датою внесення до єдиного реєстру платника податку ОСОБА_1 виду господарської діяльності «розведення великої рогатої худоби молочних порід» є 28.03.2023, що на переконання відповідача виключає можливість поширення на нерухомість позивача (будівлю корівника №2, загальною площею 755,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) пільги, передбаченої підпунктом «ж» пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України (арк. справи 23-53).

Ухвалою від 22.06.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної судової справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.07.2023 представником позивача подано відповідь на відзив (арк. справи 61-63).

06.07.2023 та 10.07.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів судової справи додаткових доказів у справі, а саме: листа Підгороднянської сільської ради №756 від 30.06.2023 (арк. справи 66-72).

Ухвалою від 24.07.2023 суд витребував у Головного управління ДПС у Тернопільській області рішення органу місцевого самоврядування яким встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік на території, де знаходиться об`єкт оподаткування, що належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 та яке використано податковим органом про розрахунку суми податку згідно оскарженого органом податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 31.08.2022, а також Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 .

26.07.2023, представником відповідача подано на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 31.08.2022.

Ухвалою від 01.08.2023 суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 31.08.2022, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік в розмірі 22668 грн.

Інших заяв, в тому числі по суті спору, від учасників справи на адресу суду не надходило.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач - ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. справи 49-53) з основним видом економічної діяльності « 43.32 Установлення столярних виробів (основний)» та іншими видами економічної діяльності, а саме: « 31.09 Виробництво інших меблів», « 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів», а з 28.03.2023 - « 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід» (арк. справи 47).

Позивач є власником будівлі корівника №2 під літерою А, загальною площею 755,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою №332074915 від 12.05.2023 з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (арк. справи 30-31).

Також зі змісту вказаної Інформаційної довідки №332074915 від 12.05.2023 слідує, що вказане майно набуто позивачем у 2017 році на підставі Договору купівлі-продажу від 26.06.2017, зареєстрованого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Іриною Ярославівною за №845.

Рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №268 від 13.07.2021 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради на 2022 рік» та додатками до нього (арк. справи 34-37) встановлено на території Підгороднянської сільської ради на 2022 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки із відповідними ставками податку.

Згідно вказано рішення органу місцевого самоврядування, на території, зокрема, села Домаморич, Тернопільський район, Тернопільська область встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв. метр для фізичних осіб по Класифікації будівель та споруд відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17 серпня 2000 р. № 507.

Так, для « 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші» визначено ставку податку для фізичних та юридичних осіб на рівні 1,5 від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено оскаржуване в межах даної судової справи податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 06.03.2023, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна за 2022 звітний рік у розмірі 36835,50 грн (арк. справи 10).

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд зазначає, що спірним у цій справі є питання правомірності визначення податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки власнику нежитлового приміщення у 2022 році, та можливість застосування положень підпункту ж»» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в розглядуваному випадку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Статтею 266 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, згідно з підпунктів 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України №2628-VIII від 23.11.2018, який набрав чинності 01.01.2019, внесено зміни до Податкового кодексу України й підпункт «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З наведено слідує, що законодавець з 01.01.2019 уточнив, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

При цьому, умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, зокрема: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Також слід зазначити, що встановлена підпунктом «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналізуючи наведені приписи норми підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Залежно від періоду (до і після 01.01.2019) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17.08.2000, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу на праві приватної власності належить частка будівлі корівника, який відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17.08.2000, відноситься до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) та може використовуватися у сільськогосподарській діяльності.

Судом встановлено, що позивач є суб`єктом господарювання та зареєстрований фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності « 43.32 Установлення столярних виробів» ( зокрема у 2021- 2022р).

Судом також встановлено, що позивач у 2021 та 2022 звітних роках, перебував на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку ІІ група) та здійснював господарську діяльність із задекларованим видом господарської діяльності у звітному періоді « 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів», що підтверджується поданими контролюючому органу річними податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (арк. справи, 38-39, 40-41).

Судом встановлено, що податковим органом на підставі інформації про право власності позивача на майно, зокрема будівлі корівника №2 під літерою А, загальною площею 755,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №268 від 13.07.2021 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради на 2022 рік», нараховано позивачу за 2022 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 36835,50 грн.

При цьому, з Розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 (арк. справи 32) слідує, що податок позивачу розраховано у відповідності до площі, власником якої він є із застосуванням визначеної органом місцевого самоврядування на 2022 рік ставки податку для « 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (арк. справи 36).

Водночас, під час розгляду справи позивачем не представлено будь-яких документів про те, що дійсно такі будівлі та приміщення, які за своїм прямим призначенням призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, зокрема, але не включно, для розведення великої рогатої худоби молочних порід, - приймали участь (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції позивачем.

Будь-яких доказів використання спірних будівель ОСОБА_1 для здійснення сільськогосподарської діяльності (зберігання зернових, кормів, гербіцидів тощо) суду не надано. При цьому, суд звертає увагу на те, що функціональне призначення спірних будівель є використання їх для перебування тварин та зберігання кормів для них, а не зберігання зернових, гербіцидів.

Окрім цього, відповідачем до матеріалів справи долучено лист Підгороднянської сільської ради №756 від 30.06.2023, у якому орган місцевого самоврядування повідомив, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у Домаморицький старостинський округ із повідомленням щодо здійснення сільськогосподарської діяльності у 2021 та 2022 роках в купленій приватній будівлі корівника №2 (1/2), загальною площею 755,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - не звертався (арк. справи 67).

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» № 2238-III від 18.01.2001, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, сам факт створення позивачем юридичної особи, яка використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Разом із тим, при вирішенні питання щодо наявності у позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд враховує, що позивачем не надано жодних доказів безпосереднього ним використання у сільськогосподарській діяльності вищезазначених об`єктів нерухомості.

При вирішенні наведеного спору суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

При цьому суд зазначає, що правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.10.2019 у справі №340/1905/18, на яку покликається позивач, не можуть застосовані до справи, яка розглядається, з огляду на відмінність фактичних обставин. Так, у справі №340/1905/18 суди установили, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником; основними видам її діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведення свиней, оброблення насіння для відтворення, виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; позивач є орендарем земельної ділянки (категорія - землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства), яка й використовується позивачем для сільськогосподарського товарного виробництва.

Як наголошувалося вище, у справі, яка розглядається, позивачем не доведено факту належності до сільськогосподарських товаровиробників, при цьому, відповідний вид економічної діяльності « 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід» - позивачем добавлено у 2023 році, тобто поза звітним періодом, за який проведено спірні грошові нарахування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на що такі докази не беруться судом до уваги в межах розгляду даної судової справи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 06.03.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 36835,50 грн, прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Податковим кодексом України, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у рішенні в справі «Бочаров проти України», рішенні в справі «Федорченко та Лозенко проти України», рішенні в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. Незважаючи на відсутність чіткого регламентування Кодексу адміністративного судочинства України, саме такий стандарт доказування є найбільш прийнятним при спорах у сфері публічно-правових відносин.

Зібрані і досліджені докази в межах даної судової справи не підтверджують та не засвідчують належної обґрунтованості позовних вимог, із якими звернувся до суду позивач, у той час як відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення.

Зважаючи на те, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 06.03.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 36835 (тридцять шість тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 50 коп., - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637).

Головуючий суддя Мірінович У.А.