Справа № 640/1413/20
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року № 640/1413/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд скасувати наказ Міністерства охорони здоров`я України (далі також МОЗ України, відповідач) від 09 жовтня 2019 року № 2055 «Про ліцензування медичної практики» в частині анулювання рішення про видачу ліцензії від 13 квітня 2017 року № 435 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на провадження господарської діяльності з медичної практики на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (пункт 18 переліку ліцензіатів, щодо яких прийнято рішення про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з медичної практики).

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П. від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На підставі розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 02 жовтня 2020 року № 473 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2020 року визначено суддю Катющенка В.П. для розгляду адміністративної справи № 640/1413/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/1413/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про скасування наказу. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» адміністративна справа № 640/1413/20 надіслана за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

21 квітня 2023 року адміністративна справа № 640/1413/20 надійшла до Київського окружного адміністративного суду. Автоматизованою системою документообігу суду визначено Колеснікову І.С. головуючою суддею, яка буде розглядати дану адміністративну справу.

Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року дану справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач наполягає на тому, що вона не зверталась до відповідача з заявою про анулювання ліцензії, а тому останній безпідставно прийняв оскаржуване рішення.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване рішення прийняте ним відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача від 13 квітня 2017 року № 435 позивачу надано ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціалізацією ортопедична стоматологія, ортодонтія, терапевтична стоматологія, хірургічна стоматологія, стоматологія, рентгенологія; за спеціальністю молодшого спеціаліста з медичною освітою: сестринська справа.

09 вересня 2019 року від позивача на адресу МОЗ України надійшла заява про анулювання ліцензії на медичну практику (вхідний № Х-11883).

Міністерство охорони здоров`я України отримавши заяву позивача про анулювання ліцензії наказом від 09 жовтня 2019 року № 2055 «Про ліцензування медичної практики» затвердило рішення про анулювання ліцензії від 13 квітня 2017 року № 435 виданої МОЗ України на провадження господарської діяльності з медичної практики ФОП ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (далі - Положення) Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері, у тому числі, охорони здоров`я.

Абзацом 31 підпункту 8 пункту 4 Положення передбачено, що МОЗ України відповідно до покладених на нього завдань здійснює ліцензування господарської діяльності з медичної практики.

Відповідно до пункту 1-2 статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» анулюванням ліцензії є позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, на який йому видано ліцензію, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії повністю або частково, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі.?

Згідно з положеннями статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підставою для прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії повністю або частково є, у тому числі, заява ліцензіата про анулювання власної ліцензії повністю або частково.

Рішення про анулювання ліцензії, прийняте на підставі заяви ліцензіата, набирає чинності з дня його прийняття.

Орган ліцензування вносить інформацію щодо рішення про анулювання ліцензії ліцензійного реєстру, а також оприлюднює його на офіційному веб-сайті наступного робочого дня після його прийняття.

Положеннями статті 17 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що орган ліцензування після надходження від здобувача ліцензії заяви про отримання ліцензії формує єдину ліцензійну справу щодо цього суб`єкта (якщо орган ліцензування ще не має ліцензійної справи щодо відповідного суб`єкта господарювання).

При веденні ліцензійних справ орган ліцензування повинен дотримуватися вимог законодавства щодо захисту інформації з обмеженим доступом.

У ліцензійній справі зберігаються:

1) документи, подані здобувачем ліцензії чи ліцензіатом до органу ліцензування відповідно до вимог цього Закону (разом із конвертами);

2) завірені органом ліцензування копії (фотокопії) рішень стосовно здобувала ліцензії чи ліцензіата;

3) оригінали, копії (фотокопії) судових рішень, звернень правоохоронних органів, і що надійшли до органу ліцензування стосовно здобувача ліцензії чи ліцензіата;

4) копії (фотокопії) розпоряджень спеціально уповноваженого органу з питань і ліцензування про усунення порушень органом ліцензування законодавства у сфері ліцензування, допущених стосовно здобувача ліцензії чи ліцензіата;

5) матеріали (документи або їх копії (фотокопії), завірені органом ліцензування) перевірок органом ліцензування додержання ліцензіатами вимог ліцензійних умов (зокрема скарг, що стали підставою для проведення позапланових перевірок, повідомлень органом ліцензування ліцензіатів про проведення планових перевірок, актів, складених за результатами проведення таких перевірок, та розпоряджень про усунення порушень ліцензійних умов);

6) оригінали судового рішення про витребовування документів з ліцензійної справи, супровідні листи або документи, якими суд уповноважив осіб на їх одержання, фотокопії описів витребовуваних документів;?

7) інші документи, встановлені законом.

На вимогу суду відповідачем було долучено до матеріалів адміністративної справи копію ліцензійної справи позивача, яка, зокрема, містить як саму заяву позивача про анулювання ліцензії від 04 вересня 2019 року, так і долучену до неї копію паспорта ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскільки до відповідача надійшли у встановленому законом порядку матеріали щодо анулювання ліцензії позивача, а саме відповідна заява ОСОБА_1 з долученою до копією паспорту заявника, яка підтверджує її особу, суд доходить висновку про виникнення у МОЗ України в наслідок таких обставин обов`язку щодо прийняття рішення, передбаченого статтею 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», про анулювання відповідної ліцензії.

Враховуючи наведене, суд не вбачає у діях відповідача, наслідком яких стало прийняття оскаржуваного рішення, ознак протиправності, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства охорони здоров`я України (01601, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7; ) про скасування наказу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.