Справа № 697/1100/23
Суддя: Скирда Б. К.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/1100/23
провадження № 2-а/697/16/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря с/з Васянович Ю.В.,

представника позивача адвоката Мартиненка М.С. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу в режимі відеоконференції за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мартиненко Михайло Сергійович до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №198425 від 12.05.2023, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) в інтересах якого діє адвокат Мартиненко Михайло Сергійович звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі також ГУ НП в Полтавській області, відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №198425 від 12.05.2023.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою старшого інспектора СРПП ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області Козачука Івана Миколайовича серії БАД № 198425 від 12.05.2023, ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп. за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП за те, що 12.05.2023 о 10 год. 10 хв., за адресою: автомобільна дорога М-22 Соснівка Кременчук Горішні Плавні, 5 км, водій керував автомобілем RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом BODEX, державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно ТТН 5 від 12.05.2023 перевозив вантаж (ЩПС-40) в кількості 23,74 т. по дорозі місцевого значення, загальна маса якого більше 24 тон, чим порушив п.22.5 ПДР України.

Звертає увагу, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі також ПДР) встановлено, зокрема, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тон по дорогах державного значення, та 24 тони по дорогах місцевого значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 1242 «Про затвердженні переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» затверджено Перелік автомобільних доріг загального користування державного значення, яким в свою чергу визначено, що автомобільна дорога Полтава-Олександрія, індекс M-22, протяжністю 148,2 км. є автомобільною дорогою державного значення.

За таких обставин, враховуючи, що автомобільна дорога М-22 є дорогою державного значення, по якій відповідно до п. 22.5 ПДР дозволено рухатись транспортним засобам з загальною масою до 40 (copoка) тон, у діях водія позивача ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого інспектора СРПП ВП№3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Козачука Івана Миколайовича серії БАД №198425 від 12.05.2023 та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки надана копія оскаржуваної постанови є нечитабельною, що позбавляє суд можливості в подальшому дослідити її в якості доказу на підтвердження заявлених вимог позивача у разі відкриття провадження у справі. Надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.18-19).

Вказані недоліки позивачем усунуто про що подано заяву про усунення недоліків та додано відсканований другий примірник постанови серії БАД №198425 від 12.05.2023 в тому ж вигляді, який був отриманий ним від відповідача (а.с.23-25).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.26-27).

20.06.2023 від Головного управління Національної поліції в Полтавській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що оскаржувана позивачем постанова є законною та обґрунтованою, оскільки позивач допустив порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України, а тому працівником поліції правомірно було розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, яка повністю відповідає вимогам законодавства. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог. Просить залишити адміністративний позов без задоволення (а.с.40-41).

Представник позивача адвокат Мартиненко М.С. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача ГУНП в Полтавській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву наявне клопотання про розгляд справи без участі представника ГУНП в Полтавській області (а.с.41).

Згідно частини третьої статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.05.2023 старшим інспектором СРПП ВП ГУНП в Полтавській області Козачуком І.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 198425, якою ОСОБА_1 визнано винуватим в тому, що він 12.05.2023 о 10 год. 10 хв., за адресою: автомобільна дорога М-22 Соснівка Кременчук Горішні Плавні, 5 км, керував автомобілем RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом BODEX, державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно ТТН 5 від 12.05.2023 перевозив вантаж (ЩПС-40) в кількості 23,74 т. по дорозі місцевого значення, загальна маса якого більше 24 тон, чим порушив п.22.5 ПДР України.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Не погодившись з вказаною постановою відповідача, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8047, автомобіль RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ТОВ «МАГІСТРАЛЬ ГРУПП» (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 5342, напівпричіп BODEX, державний номерний знак НОМЕР_2 , належить ТОВ «МАГІСТРАЛЬ ГРУПП» (а.с.12).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 1.1, 1.9. Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 статті 132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2, 3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону, поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа винила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №660/575/16-а від 31.01.2018.

Проте, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху передбачених ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №15 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано.

Суд зазначає, що одна лише оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вини позивача.

Так, у графі оскаржуваної постанови: «до постанови додаються …» - працівником поліції вказано «не додається», що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України, щодо вчинення водієм адміністративного правопорушення.

Представником відповідача до відзиву на позов також не було додано жодних доказів керування позивачем 12.05.2023 автомобілем RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом BODEX, державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно ТТН 5 від 12.05.2023 перевозив вантаж (ЩПС-40) в кількості 23,74 т. по дорозі місцевого значення, загальна маса якого більше 24 тон.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки до матеріалів справи долучено лише оскаржувану постанову, тому суд позбавлений можливості перевірити доводи та аргументи сторін.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення доказами, які визначені у ст. 251 КУпАП.

З огляду на викладене, судом встановлено, що матеріали справи не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_1 , а останній категорично заперечує факт порушення Правил дорожнього руху, зокрема п. 22.5 ПДР.

Щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах вказано у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 24 липня 2019 по справі № 161/10598/16-а, від 17 липня 2019 року по справі № 295/3099/17, від 07 серпня 2019 року по справі № 754/10826/16.

Тому, суд вважає, що правомірність прийняття оскаржуваної постанови відповідачем, з огляду на відсутність доказів, які можуть бути взяті судом до уваги на спростування викладених у позовній заяві обставин, не доведена.

При цьому, суд враховує, що згідно положень ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач суду не надав, доводи позивача, якими він заперечує обставини викладені в оскаржуваній постанові, не спростував.

Доказів відеофіксації або фотофіксації порушення, інспектором патрульної поліції надано не було.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

З урахуванням приписів ст. 286 КАС України та обставин даної справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, оскільки відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № від 18.05.2023 (а.с.1).

Таким чином, судові витрати у виді судового збору, передбаченого Законом України «Про судовий збір» за ставкою щодо виду і розміру позовних вимог, згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України, слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 139, 229, 241-246, 255, 286, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мартиненко Михайло Сергійович до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №198425 від 12.05.2023 задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №198425 від 12.05.2023 про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 01.08.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014; .

Головуючий Б . К . Скирда