Справа № 953/7626/22
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 953/7626/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2023 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Муратової С.О.,
при секретарі - Юхно Є.С.,
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Харкова 23.12.2022 надійшов вказаний адміністративний позов, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАР №6286848 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 ; стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати та судовий збір в розмірі 496,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 15.12.2022 інспектором 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Петровим Д.В. винесено відносно нього постанову серії EAP N 6286848 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не автоматичному режимі, у розмірі 340 гривень за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно фабули правопорушення відповідно до постанови: 08.12.2022 11:07:56 м. Харків, вул. Полтавський шлях, 2Б/1, водій, керуючи транспортним засобом порушив п. 18.4, 18.1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість, не зупинив транспортний засіб, коли на сусідній смузі стояв автомобіль і не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів та повернув ліворуч, чим порушив п. 18 ПДР. Відповідно складеної постанови EAP № 6286848 місце розгляду справи: м. Харків, проспект Постишева, 46. Вважає складену постанову серії EAP № 6286848 відносно нього незаконною та безпідставною. Місце розгляду справи відповідно до даної постанови - м. Харків, проспект Постишева, 46, не відповідає дійсності, так як інспектор під час розгляду справи зазначив іншу адресу розгляду справи, а саме: АДРЕСА_3 , тобто за адресою, вказаною в даній постанові, справа інспектором не розглядалась. Стаття 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 315А, де розташоване Управління патрульної поліції Харківської області. Проте, інспектор Петров Д.В. положень закону не дотримався та розглянув справу за іншою адресою. Місце скоєння адміністративного правопорушення: АДРЕСА_4 , зазначене інспектором не відповідає дійсності, водій ОСОБА_1 в цей час здійснював поворот на ліво на перехресті з АДРЕСА_5 . Таким чином, інспектор поліції Петров Д.В. протиправно зазначив інше місце вчинення адміністративного правопорушення водієм щоб за будь-яких обставинах притягнути його до адміністративної відповідальності.
Під час розгляду справи на питання, яким чином було зафіксовано, що водій ОСОБА_1 не зменшив швидкість, інспектор поліції ОСОБА_2 відповів, що не мав ні якої технічної можливості встановити даний факт. Таким чином, інспектор поліції ОСОБА_2 свідомо, безпідставно та бездоказово зазначив ознаку об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, як «не зменшив швидкість», щоб умисно притягнути водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Також інспектор поліції Петров Д.В. зазначив, що екіпаж поліції знаходився в крайній правій смузі дороги з трьома смугами руху, а водій ОСОБА_1 рухався в крайній лівій смузі по дорозі з трьома смугами руху. На відео, який надано працівником поліції з особистого телефону не видно, щоб на сусідній смузі автомобіль зупинився. Також при повороті ліворуч водій ОСОБА_1 на нерегульованому пішохідному переході не створив перешкоди чи небезпеки пішоходові. Відповідач (поліцейський), який склав постанову, повинен довести в суді, що він порушив п.18.1, 18.4 ПДР України, а саме, довести факт знаходження на пішоходному переході, до якого на автомобілі наближався позивач, факт того, що позивач не зупинився перед пішохідним переходом та не надав дорогу пішоходам, а також факт того, що пішоходам, які знаходились на пішоходному переході, були створені перешкоди чи небезпека.
В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бурма Ю.М. підтримали позовну заяву, просили її задовольнити, в дане судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в явочному листі 21.03.2023 просили провести судове засідання за їх відсутності (а.с. 66).
16.02.2023 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Бурми Ю.М., в якій він зазначає, зокрема, що як стверджує відповідач у відзові Проспект Постишева, відповідно до рішення 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради № 12/15 від 20.11.2015, був перейменований в проспект Любові Малої. Таким чином, вказана в оскаржуваній постанові адреса АДРЕСА_6 може бути технічною помилкою (опискою), яка є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Також твердження відповідача про те, що за клопотанням, яке надійшло від позивача, розгляд справи було відкладено та призначено 15.12.2023 за адресою проспект Любові Малої буд. 45 міста Харкова, час та адресу було узгоджено між всім учасниками справи - неправдивим. Так, дійсно позивач заявив клопотання про перенесення справи, щоб скористатися допомогою адвоката, але місце та час призначав сам поліцейський, про що відібрав повідомлення у позивача, яке долучено до матеріалів справи. В даній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначена інша адреса реєстрації позивача, ОСОБА_1 мешкає та зареєстрований за адресую: АДРЕСА_7 , що знаходиться на території Холодногірського району міста Харкова. Твердження відповідача про те, що розглядаючи справу за адресою: АДРЕСА_3 , тобто, на території Холодногірського району, що є тотожною з територією місця проживання ОСОБА_1 , та оскільки поліцейським не допущено жодного порушення, є хибним. Вулиця Лобові Малої, 45 знаходиться в Новобоварському районі м. Харкова, а не в Холодногірському районі м. Харкова, як стверджує відповідач. Також відповідач у наданому відзові замовчує, що місце скоєння адміністративного правопорушення: АДРЕСА_8 , зазначене інспектором Петровим Д.В., не відповідає дійсності, водій ОСОБА_1 в цей час здійснював поворот наліво на перехресті з вул. Полтавський шлях на вул. Дудинської, м. Харкова (а.с. 55-56).
Щодо змісту оскаржуваної постанови. За клопотанням, яке надійшло від позивач,а розгляд справи було відкладено та призначено 15.12.2023 за адресою проспект Любові Малої буд. 45 міста Харкова, час та адресу було узгоджено між всім учасниками справи. Частиною 2 статті 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративне правопорушення можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання правопорушника. Позивач мешкає за адресою АДРЕСА_7 , що знаходиться на території Холодногірського району міста Харкова. Таким чином розглядаючи справу за адресою: пр. Любові Малої буд. 45, тобто, на території Холодногірського району, що є тотожною з територією місця проживання відповідача, поліцейським не допущено жодного порушення. Під час складання постанови використовується службовий планшетний пристрій, який оснащений GPS-навігатором. Проспект Постишева, відповідно до рішення 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради № 12/15 від 20.11.2015 був перейменований в проспект Любові Малої. Таким чином, вказана в оскаржувані постанові адреса пр. Постишева 46 може бути Технічною помилкою (опискою), яка є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити (а.с. 37-42).
Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом встановлено, що інспектором 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Петровим Д.В. складено постанову ЕАР №6286848 від 15.12.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно оскаржуваної постанови до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. з зазначенням, що 08.12.2022 о 11-07 год. м. Харків, вул.. Полтавський шлях, 2Б/1, водій керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, номерний знак НОМЕР_1 , порушив п.п. 18.4, 18.1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість, не зупинив транспортний засіб коли на сусідній смузі стояв автомобіль і не переконався що на пішохідному переході немає пішоходів та повернув ліворуч, чим порушив п. 18 ПДР України порушення проїзду пішохідних переходів. До постанови додаються: відео з реєстратора xiaomi (а.с. 8).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично дорожній мережі.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 1 статті 122 КУпАП.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 2.3 рішення Конституційного суду України N 5-рп/2015 від 26,05.2015 "у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і є тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем, слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з п п. 9 ч. 1ст. 31Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, відповідачем до відзиву долучено диск із відеозаписом із відеореєстратора патрульного автомобіля.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови, 08.12.2022 о 11-07 год. м. Харків, вул.. Полтавський шлях, 2Б/1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, номерний знак НОМЕР_1 , порушив п.п. 18.4, 18.1 ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість, не зупинив транспортний засіб коли на сусідній смузі стояв автомобіль і не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів та повернув ліворуч, чим порушив п. 18 ПДР України порушення проїзду пішохідних переходів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. До постанови додаються: відео з реєстратора xiaomi (а.с. 8).

Частина 1 ст. 122 КУпАП, передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За умовами п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно п. 18.4 ПДР України, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Дані правила кореспондуються з положенням ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно якого, водій зобов`язаний надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов`язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю.

Згідно ст. 17 Закону України «Про дорожній рух», пішохід має право на переважне перетинання проїзної частини по позначених пішохідних переходах.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч (п. 1.10 ПДР).

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу (п. 1.10 ПДР).

Оглядом відеозапису з автореєстратора патрульного автомобіля долученого представником відповідача до матеріалів справи встановлено, що 08.12.2022 позивач, керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким вже стояв зупинений автомобіль в крайній правій смузі руху, не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходу, який в цей час знаходився на нерегульованому пішохідному переході та в момент наближення транспортного засобу позивача до пішохідного переходу перетнув розділювальну смугу, при цьому змушений був зупинитись та пропустити транспортний засіб позивача (а.с. 43). Зазначене підтверджує обставини зазначені в постанові серії ЕАР № 6286848 від 15.12.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 8).

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 04.12.2019 у справі № 751/4821/17, вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, факт порушення, позивачем ОСОБА_1 вимог п. 18.1, п. 18.4 ПДР України, а саме, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, водій ОСОБА_1 не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, коли на сусідніх смугах руху стояв автомобіль, внаслідок чого створив перешкоду пішоходу.

Доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Позивач не надав до суду належних доказів на підтвердження його позиції, одночасно відповідачем надано доказ, що підтверджує вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, відповідач при винесенні постанови відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом.

Щодо доводів позивача про розбіжності в місці розгляду справи між зазначеним в постанові про накладення адміністративного стягнення та фактичним місцем розгляду, зафіксованим на відео, суд зазначає наступне.

Дійсно, в постанові серії ЕАР №6286848 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.12.2022, місце розгляду справи зазначено: м. Харків, просп. Постишева, 46 (а.с. 8).

З пояснень представника УПП в Харківській області Іващенко О. слідує, що за клопотанням, яке надійшло від позивача розгляд справи було відкладено та призначено 15.12.2023 за адресою: проспект Любові Малої, буд. 45, міста Харкова, час та адресу було узгоджено між всім учасниками справи.

Відповідно до рішення 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради № 12/15 від 20.11.2015, проспект Постишева, був перейменований в проспект Любові Малої.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Фактичне місце розгляду зафіксоване на відео.

За наявності належних доказів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зазначення в оскаржуваній постанові адреси « АДРЕСА_6 » замість АДРЕСА_3 , саме по собі не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь з відповідача судові витрати та судовий збір в розмірі 496,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно квитанції №39772946 від 19.12.2022, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн. (а.с. 1).

До матеріалів справи залучено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 25.12.2022, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Бурма Ю.М., згідно п. 4.1 Договору, клієнт сплачує адвокату гонорар на загальну суму 7000 грн., оплата проводиться безготівковому або готівковому вигляді, після підписання Додаткової угоди (а.с. 25-27).

Також адвокатом надано завдання №1 до договору про надання правової допомоги від 15.12.2022 (а.с. 28), акт прийому-передачі грошових коштів до Договору про надання правової допомоги від 15.12.2022, згідно якого ОСОБА_1 передав грошові кошти в сумі 7000 грн., в якості оплати за надання правової допомоги адвокату Бурма Ю.М. (а.с. 29), без надання конкретного розрахунку понесених витрати на правову допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, виходячи з положень ст. 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст.2, 6-10,77, 205, 229, 241-246,255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), подану його представником адвокатом Бурма Юрієм Миколайовичем (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Управління патрульної поліції в Харківській області (місце знаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-А) про скасування постанови серії ЕАР №6286848 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.12.2022 - відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя С.О. Муратова