Справа № 420/9993/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9993/23

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ) про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування позивачці до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди, половини строку навчання в Одеському державному університеті - 2 роки 5 місяців (період навчання з 01.09.1983 року по 01.07.1988 рік); періоду роботи в якості стажера Центрального районного суду м.Одеси з 01.08.1988 року по 07.04.1991 року, тривалістю 2 роки 8 місяців 7 днів; зобов`язання відповідача зарахувати позивачці до спеціального стажу роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання в Одеському державному університеті - 2 роки 5 місяців (період навчання з 01.09.1983 року по 01.07.1988 рік), період роботи в якості стажера Центрального районного суду м.Одеси з 01.08.1988 року по 07.04.1991 року, тривалістю 2 роки 8 місяців 7 днів; зобов`язання відповідача здійснити з 23 лютого 2023 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 82% від суддівської винагороди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває на обліку в ГУПФУ та з 15.07.2022 року отримувала пенсію по інвалідності. Рішенням Вищої ради правосуддя №02/0/15-23 від 21.02.2023 року її звільнено з посади судді П`ятого апеляційного суду відповідно до п.4 частини 6 ст.126 Конституції України у зв`язку з подачею заяви про відставку. Згідно рішення про перерахунок пенсії №10 від 15.03.2023 року позивачка отримує довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Позивачка зазначила, що після переведення з пенсії по інвалідності, розмір довічного грошового утримання склав 72% суддівської винагороди, а згідно розрахунку, до спеціального стажу роботи судді для призначення довічного грошового утримання зараховані періоди роботи позивачки на посаді судді, а саме: 31 рік 10 місяців.

Поряд з цим, позивач вказала, що відповідачем незаконно призначено щомісячне довічне грошове утримання без врахування в повному обсязі спеціального стажу судді, а саме: періоду роботи в якості стажера судді та половини строку навчання в Одеському державному університеті.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебуває на обліку ГУПФУ та з 15.07.2022 року отримувала пенсію по інвалідності.

Рішенням Вищої ради правосуддя №92/0/15-23 від 21.02.2023 року позивачка звільнена з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду відповідно до п.4 частини 6 ст.126 Конституції України у зв`язку з подачею заяви про відставку (а.с.15).

22.02.2023 року П`ятим апеляційним адміністративним судом видано наказ №12-ос/с про відрахування зі штату П`ятого апеляційного адміністративного суду судді ОСОБА_1 ..

Зі справи вбачається, що 06.03.2023 року позивачка звернулась із заявою про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, згідно рішення №10 від 15.15.03.2023 року, позивачці зараховано стаж у розмірі 31 рік 10 місяців 16 днів та призначено 72% від суддівської винагороди.

Не погоджуючись з вищенаведеним, позивачка звернулась з листом згідно якого просила врахувати період навчання в Одеському державному університеті ім.І.І. Мечникова з 01.09.1983 року по 01.07.1988 рік (половина строку навчання), тривалістю 2 роки 5 місяців; період перебування на посаді стажера Центрального районного суду м.Одеси з 01.08.1988 року по 07.04.1991 року, тривалістю 2 роки 8 місяців 7 днів.

Однак, відповідач листом від 24.04.2023 року №9572-8612/С-02/8-1500/23 повідомив про відсутність правових підстав для зарахування до спеціального стажу вказаних періодів, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що враховуючи законодавство, яке діяло на момент виходу позивачки у відставку, передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і календарного періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини періоду навчання і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Крім того, суд зазначив, що позивачку звільнено з посади стажиста у зв`язку з призначенням її народним суддею Центрального районного народного суду м.Одеси, тобто при просуванні по службі вона зайняла посаду державного службовця.

Враховуючи вищевикладене, до загального стажу роботи позивачки, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посаді судді, належить враховувати період роботи на посаді стажиста Цнтрального районного народного суду м. Одеси з 01.08.1988 по 07.04.1991 року.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, згідно із частиною 1 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(частина друга статті 142 Закону №1402-VIІ).

Згідно з частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 23.02.2023 року згідно Закону №1402-VIII.

Так, згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частиною 1 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року за №2862-ХІІ (далі Закон №2862-ХІІ) визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, згідно статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття була чинна до 20 березня 2008 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Також, згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З аналізу наведеного вбачається наявність у позивачки права на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання в Одеському державному університеті ім.І.І. Мечникова з 01.09.1983 року по 01.07.1988 рік, тобто, тривалістю 2 роки 5 місяців.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі №227/766/17.

Суд першої інстанції правильно акцентував на постанові Верховного суду від 17 травня 2021 року по справі №243/8281/17, в якій зазначено, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Стосовно зарахування періоду роботи позивачки на посаді стажиста народного судді до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів зазначає таке.

Так, з 01.08.1988 року по 07.04.1991 року позивачка працювала на посаді стажиста Центрального районного народного суду м.Одеси, що підтверджується трудовою книжкою та розрахунком стажу.

Як було зазначено, згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З аналізу наведеного вбачається, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання також відноситься час роботи на посадах в Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Статтею 67 Закону УРСР "Про судоустрій" від 05.06.1981 №2022-Х (в редакції Закону від 05.06.1981) було передбачено, що структура і штатна чисельність апарату районного (міського) народного суду затверджуються начальником відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів у межах штатної чисельності і фонду заробітної плати, встановлених Міністром юстиції Української PCP.

З наведеного вбачається, що організаційне керівництво (в тому числі і питання кадрового забезпечення) районними (міськими) народними судами у розглядуваний період роботи позивачки на посаді стажиста здійснювалося відповідними відділами юстиції виконавчого комітету відповідних обласних Рад чи обласних державних адміністрацій, що свідчить про наявність підстав для зарахування до загального стажу роботи позивачки, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, і період роботи позивачки на посаді стажиста Центрального районного народного суду м.Одеси.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.п.4.2 п.10 Постанови ЦК КПРС, Ради міністрів СРСР від 18 липня 1972 року №535 «Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні випускники вищих навчальних закладів для набуття необхідних практичних навичок проходять за місцем розподілення на підприємствах і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну платню відповідно штатного розкладу. Загальне керівництво стажуванням покладається на галузеві міністерства і відомства, в веденні яких перебувають ці підприємства, організації та установи.

Згідно із п.1 Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженого Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати ОСОБА_2 , Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25 червня 1973 року, також передбачалось, що молоді спеціалісти, які закінчили вищи навчальні заклади, проходять за місцем розподілення на підприємствах, в організаціях і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну плату згідно штатного розкладу.

Відповідно до п.5, 15 вищевказаного Положення час стажування зараховується в трирічний строк роботи молодого спеціаліста за місцем розподілу. Під час стажування молодий спеціаліст: користується всіма правами і пільгами, встановленими для працівників цього підприємства (організації, закладу) які обіймають аналогічну посаду; несе обов`язки, покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; виконує функціональні обов`язки щодо займаної посади, визначеними відповідними інструкціями і положеннями, з урахуванням індивідуального плану.

Згідно із п. 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у п.2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про належність до зарахування позивачці до спеціального стажу роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання в Одеському державному університеті та період роботи в якості стажера Центрального районного суду м.Одеси та, відповідно, необхідність здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 82% від суддівської винагороди.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук